A 30 MHz alatti műsorszórás új rendszere
(DRM – Digital Radio Mondiale)

Készült: 2004.
Összeállította: Dr. Gschwindt András

Tartalom

1.
1.1
1.2	A DRM kialakulásának körülményei
Történelmi háttér, az AM visszavonulása
A digitalizált hangműsorszórás megindulása
	
2.
2.1
2.2
2.3
2.4
2.5
2.6
2.7
2.8
2.9
2.10
2.11
2.12	DRM rendszertechnikai megfontolások
Hullámterjedési alapok
A vételi minőség kérdése
A vételi környezet megváltozása, új zavarforrások
Védekezés a szelektív fading ellen, sokvivős átvitel
Illesztés a meglévő rf. csatornákban
Előzetes hibakorrekció, idő és frekvencia-átszövés
A vivők modulációja, maximális adatsebesség
Előzetes hibakorrekciók, robosztussági fokozatok
A programok adatsebességének csökkentése, tömörítési eljárások
A hallgató és a digitális adások kapcsolata
A DRM-átvitel logikája
Az adások minőségbiztosítása (QoSAM)
	
3.
3.1
3.2
3.3	A DRM-el folytatott vételkísérletek tapasztalatai
A vevők felépítése
A kísérleti adások struktúrája
Hazai vételkísérletek
	
4.
4.1	A DRM alkalmazások hálózattervezési következményei
Frekvenciagazdálkodási kérdések
	
5.	A DRM bevezetésének gazdasági feltételei és kihatásai
	
6.	A DRM vevőkészülék-ellátás helyzete
	
7.	A DRM-mel biztosítható szolgáltatások
	
8.	A DRM technológiai bevezetésének általános helyzete
	
9.
	A DRM hazai alkalmazásának lehetőségei	
10.	A DRM bevezetése és a szabályozási környezet
	
11.	Javaslat a DRM bevezetésével kapcsolatban szükséges döntésekre	

1.	A DRM kialakulásának körülményei

A műsorszórás, és ezen belül a hangműsorszórás fejlődésének legjelentősebb mozzanata a DRM megjelenése, előretörése volt. A 30 MHz alatti műsorszórás az utóbbi 10-15 évben gyors, látványos leépülésbe kezdett. A felszabaduló frekvenciasávok szinte megnyitották a lehetőséget egy új, korszerű, a híradástechnika más területeinek tapasztalatait átvevő, a hallgató számára jobbat nyújtó műsorszóró rendszer előtt.

1.1	Történelmi háttér, az AM visszaszorulása

Az 1950-1960-as évekig a klasszikus, amplitúdómodulált, teljesvivőjű, két oldalsávos (a továbbiakban AM) hangműsorszórás egyeduralkodó volt. A nemzetközi szinten elfogadott hosszú (HH), közép (KH) és rövidhullámú (RH) sávokban sugárzó adók száma, a műsort szolgáltatók igényeihez illeszkedve, folyamatosan emelkedett.
Az állomások számának növekedése mellett, Európában különösen gyorsan, a kisugárzott teljesítmények is folyamatosan nőttek.
Addig, amíg az 1930-as években KW nagyságrendű adók már nagy teljesítményűnek, Magyarországnyi területet ellátni képes megoldásnak számítottak, 1980-ra ez a szint több száz KW-ra, nem ritkán néhány MW-ra emelkedett.
A politikai helyzet (hidegháború évei) diktálta média harcban a nagyobb távolságra szóló, nagy területet lefedni tudó műsorszórási technológiák gyorsan fejlődtek. Az RH sávok népszerűsége csúcson volt, a sávok telítettekké váltak részben a hasznos programot sugárzó, részben azok vételét zavarni akaró adókkal.
Hasonló helyzet alakult ki a KH sávban is, különösen az éjszakai órákban, amikor a térhullámú terjedés nagyobb távolságok áthidalását tette lehetővé.
A média területén zajló „háború” nem csak az adó oldalt érintette. A vétel minőségét ugyan a hullámterjedési jellemzők alapvetően meghatározták (többutas terjedés okozta torzítás az éjszakai KH és egész nap az RH sávban), de a növekvő számú és teljesítményű adók által okozott szomszédos és saját csatornás zavarok növekedése is a vétel műszaki jellemzőinek romlását eredményezte.
Az olcsóságra való törekvés következtében a vevők felépítése az 1930-1940-es évekhez viszonyítva egyszerűbbé vált. A szomszédos csatornán sugárzó adásokat elnyomni tudó középfrekvenciás sávszűrők sávszélességét csökkentve igyekeztek egyre nagyobb védelmet biztosítani a szomszédos adók zavarása ellen. Az olcsó megoldás a vétel sávszélességének csökkentése volt. Az 1970-es évekre kialakult vevők középfrekvenciás sávszélessége 7 KHz körüli értékre csökkent, ami 3,5 KHz körüli legnagyobb hangfrekvenciás átvitelt jelent.
Az adók által kisugárzott hangfrekvenciás sávszélesség az 50 Hz-4,5 KHz-es sávot fedi le. Ez a 4,5 KHz-es felső korlát és a 9 KHz-es csatornaosztás (KH) következménye. Ezzel lehetett csökkenteni a szomszéd csatornákban sugárzó adók zavarását. A saját csatornás zavarás ellen csak a teljesítmények növelése volt a megoldás, ami az 1980-as évekre sok adónál elérte a MW-os szintet!
A rendkívül nagy teljesítmények használatát részben a vevőkészülékek „visszafejlődése” is indokolta. A félvezetők megjelenése egyre kisebb fogyasztású/méretű vevőket eredményezett. A zsebrádió méretbe csak kis méretű/nyereségű antenna fért el. Ahhoz, hogy a vevőben lévő ferritantenna (KH és HH), illetve a rövid botantenna (RH) megfelelő, a jó minőségű vételhez szükséges jelet szolgáltasson, nagy teljesítményű adókra volt szükség.
Tovább rontotta a helyzetet, hogy a kisméretű vevőantenna tipikusan a szobákban helyezkedett el, amiknek falai gyakran vasbetonból vagy egyéb, árnyékoló hatású, a vett jel szintjét csökkentő anyagból készült. A kívülről a lakásba bejutó jelszint egyre kisebb, míg a belső környezetben keltett zavaró jelek szintje (háztartási gépek, számítógép stb.) egyre nagyobb lett.
A lecsökkent méretű rádiókban (hordozhatóság) lévő hangszóró képtelen lesugározni a 200-300 Hz alatti frekvenciájú jeleket. Az 1970-1980-as évekre tömegessé vált, hordozható méretű rádiókból hallható sávszélesség a telefon minőségét érte el (300 Hz-3,5 KHz)! Asztali rádiók esetén ez 50 Hz-3,5 KHz-et jelentett.
Az URH sávokban meginduló FM műsorszórás nyújtotta minőség még mono változatában is hatalmas javulást, sávszélesség növekedést jelentett. A 15 Hz-15 KHz-es sáv teljes egészében kihasználja, továbbítja az ember által hallható tartományt.
Az 1970-es, 1980-as évek az FM előretörését jelentették. A speciális hazai környezet, az országon belüli OIRT (66-73 MHz), illetve az Ausztria és Jugoszlávia által használt CCIR (88-108 MHz) frekvenciasáv a hidegháború éveiben ugyan furcsa, ellentmondásos helyzetet teremtett, de a minőséget kereső hallgatók gyorsan felfedezték az FM nyújtotta előnyöket.
Tovább növelte az FM népszerűségét a kétcsatornás, sztereo adások megjelenése. Ez lehetővé tette az otthoni hanglemez és/vagy magnetofon által nyújtott minőség rádión keresztüli megvalósítását.
A '70-'90-es évek műsorpolitikája az új lehetőséget (FM) azonban döntően a már KH-on sugárzott programok ismétlésére, párhuzamos sugárzására használta. Kivétel a Bartók rádió, ami a rendelkezésre álló frekvenciák (KH) hiánya és minőségi elvárások miatt csak URH-n tudott sugározni.
Az FM adóhálózatok megindulásával, Magyarországon lassabban, a fejlettebb országokban gyorsabban, megindult a hallgatók átáramlása az FM sávokba. A hazai elterjedést az ország egy részében ugyan gátolta a tervszerűen kialakított zavarás, a CCIR URH sáv TV adásra történő felhasználása (tokaji TV-adó), de a sztereo-élménnyel kombinált lényegesen jobb vételi minőség, ha lassan is (készülékcsere!), végül mégis megindította az átállási folyamatot. 
Az RH sávú vétel, a távoli adások vétele ezekben az években döntően a hidegháború érdekeit szolgálta. A műsorok szinte kizárólag hírblokkokból álltak. Döntő volt az érthetőség, amit még különböző dinamikacsökkentő/tömörítő megoldásokkal is fokoztak (pl. trapéz moduláció az adókban). A hazánkba irányuló sugárzások vételét helyi, illetve a szomszédos országokból zavarással igyekeztek megnehezíteni. A programot gyakran több frekvencián sugározták, egyidejűleg ezzel kihasználva az RH hullámterjedés nyújtotta előnyöket a zavarás hatásának csökkentésére.
Az RH sávokon kialakult, jelenleg is alkalmazott 5 KHz-es csatornaosztás eleve átfedést biztosít a szomszédos adások és a saját frekvencia oldalsávjai között. A többutas hullámterjedés okozta szelektív elhalkulás (fading) tovább rontja a minőséget. Az RH adások (nagy, távoli területek ellátása) kiváltójaként a műholdas műsorszórást emlegették. A '80-as években induló, majd a '90-es években nagy területet, több programmal ellátni képes műholdas műsorszórás fő profilja a képátvitel, a TV adások továbbítása lett.
A képpel ugyan rádióműsorokat is sugároztak/sugároznak, a műholdakról történő rádió-vétel azonban a mai napig nem vált tömegessé. Kezdetben a TV nyújtotta nagyobb élmény, később a kialakult rádióhallgatási/tévénézési szokások szorították háttérbe a műholdról érkező rádióadások vételét.
A '90-es évek megváltozott politikai helyzetében a hang- és képműsorszórás új hallgatói igényeket, a programok, adások sokszínűségét igyekezett kielégíteni.
A kereskedelmi rádiók versenyében a „ki szól jobban, ki szól szebben” elv a tartalom mellett fontos tényezővé vált. Az FM sztereo a referencia. A KH nyújtotta minőség nem adható el. A kis területet ellátni tudó KH adók, adások iránti igény minimálisra csökkent. Egyre több hazai KH frekvencia áll üresen. Érdemes megjegyezni, hogy az USA-ban a KH frekvenciasáv nagyon népszerű, széleskörű felhasználásnak örvend. A jobb minőségű átvitelt a 10 KHz-es csatornaosztás is segíti.
Az RH műsorszórás a fejlett országokban is háttérbe szorult. A hidegháború megszűnése miatti tartalomvesztést nem sikerült mással, például zenét is tartalmazó programokkal pótolni, mivel az FM-hez viszonyított rossz minőség a hallgató számára elfogadhatatlan.
A '90-es évektől kezdődően megindult az amplitúdómodulációt használó adások számának csökkenése, a 30 MHz alatti műsorszóró frekvencia sávokban egyre kevesebb adó sugároz.
A készülékgyártók, látva az igények módosulását és a készülékek árának csökkentési lehetőségét, az újabb vevőkbe csak KH és URH sávok vételi lehetőségét biztosították/biztosítják (AM és FM vétel).
A TV adások, programok számának növekedése szinte teljesen háttérbe szorította az otthoni, helyhez kötött rádiózást. A reggeli, munkába készülődés idejére, a néző megtartásához a szolgáltatók reggeli műsorstruktúrát dolgoztak ki. A rádióhallgatás főként a gépkocsiban ülők, a forgalmi dugókban araszolók háttérrádiózásává vált. Erre a területre nehezen tud a TV-adás behatolni.
A mobil rádiózás felhívta a figyelmet az URH sávok hullámterjedési „betegségére”, a többutas terjedésre, ami az RH sávokhoz hasonlóan a minőség romlását, esetleg a vétel átmeneti megszűnését eredményezheti. Ez a hatás adta a lökést, gyorsította fel az elmozdulást a digitális műsorszórás irányába.

1.2	A digitalizált hangműsorszórás megindulása

A '70-es, '80-as években egyre népszerűbbé váló FM adások a kisméretű, könnyű, félvezetős vevők elterjedésével új kihívással szembesültek.
A kis vevőméret, hordozhatóság kisméretű, a készülékhez erősített antennák alkalmazását jelentette. Az antennák a tetőkről, a szabad térből a szobába, a hallgatás környezetébe kerültek. Ez nem csak a vett jel szintjének csökkentését jelentette (alacsonyabb antenna, a környező épületek, fák csillapítása), de gyakoribbá tette a többutas terjedés kialakulását. Az adó antennából a vevő antennába a jelek több úton, a környező tárgyakról reflektálódva érkeztek/érkeznek a szobában lévő vevőbe. 
A többutas terjedés frekvenciafüggő átvitelt eredményez, ami a vétel minőségének romlását (torzítás) eredményezi. Ezt a jelenséget egy adó esetén megszüntethetjük/csökkenthetjük a vevőkészülék szobán belüli áthelyezésével. Ekkor is fenyeget a veszély, hogy például a szomszéd lakásban történő mozgás hatására a reflektált tér átrendeződése miatt a torz vétel az új helyre is „átköltözik”.
A többutas terjedés hatása az adó teljesítményének növelésével nem küszöbölhető ki!
Még rosszabb a helyzet a gépkocsiban történő vétel esetén. Egy, a több jel reflexiójából kialakult tér nem megfelelő pontján megálló gépkocsi (pl. piros lámpa) vevőjébe jutó jel minimális lehet, vagy megszűnhet a kisugárzott spektrum egy része. Mindkét állapot minőségromláshoz, esetleg a vétel megszűnéséhez vezet.
A mobilizált vétel, a tetőktől a lakásba került vevőantenna az FM műsorszórás minőségét rontotta.
A kiutat egy olyan átviteli megoldás jelentette, amely a programokat hordozó rövidhullámú hullámterjedés gondjain segít, és meg tudja szüntetni a többutas hullámterjedés okozta torzításokat.
A megoldást a hangműsorszórás digitalizálása jelentette (DAB - Digital Audio Boradcasting), aminek Eureka 147-es változata széles körben alkalmazott világszabvánnyá vált.
Ne feledjük, a DAB alapvetően a rádiócsatorna hullámterjedési problémáin kíván segíteni. A hangszóró előtt ülő hallgató a program minőségének javulását döntően a szelektív fading hatásának megszűnésén keresztül érzékeli.
Az URH sávokba betörő digitalizálás a forrást, a stúdiót is érintette/érinti. A frekvencia-sávok jobb kihasználásának (egy adó által elfoglalt sávszélesség csökkentése) elve kizárta az „egyenesen” digitalizált, CD-re írt hangműsorok kb. 1,5 Mbit/s sebességű továbbítását. A számítógépek memóriái is megkövetelték a kisebb helykihasználást, több, hosszabb idejű programok gépi elhelyezését. 
Megszületett és azóta is egyre szélesebb alkalmazási teret nyert a különböző tömörítések alkalmazása. A DAB a kb. 1,5 Mbit/s-os CD sebességet 192 kbit/s-ra csökkentette. Ez került felhasználásra a műholdas, digitális műsorszórásban is.
A '80-as évektől kezdődően a többutas ösztönzés hatására (stúdiótechnika, rádiócsatorna, kábeles átvitel) gyors fejlődésnek indult a hang- és videoprogramok tömörítése. Az MPEG ajánlások sora született meg (MPEG - Motion Picture Expert Group: Mozgóképes Szakértői Csoport).
Az MPEG-ajánlások sorozatából az első, tömegesen alkalmazott MPEG-2-es tömörítési eljárást a műholdas műsorszórás kezdte alkalmazni (DVB-S - Digital Video Broadcasting Satellite: Digitális Video /TV/ Műsorszórás-Műholdalkalmazás).
Érdemes néhány szóban analizálni, miért műholdakon került először alkalmazásra a tömörített átvitel. A rádiófrekvenciás csatorna, a föld-műhold útvonal jellemzői nagyon jók, akadálymentesek. A néhány fokos antennanyalábban az égboltra néző földi vevőantennák a vételnek hatásos térszelekciót biztosítanak. Az okot a kép és hangadások által elfoglalt sávszélességben kell keresnünk. Az analóg TV és kísérőhangja kb. 27 MHz-es sávot foglal el. A '90-es évekre egyre népszerűbbé váló közvetlen, lakásokhoz szóló műholdas műsorszórás (DTH - Direct to Home – Közvetlenül a lakáshoz) frekvenciasáv és műholdkapacitás gondokkal küzdött. Az analóg adások elfoglalták a felkínált műhold fedélzeti átjátszó helyeket. Új műholdak fellövése, üzembe helyezése csak részben segíthetett, hiszen ez azonnal frekvenciasáv-hiányt okozott volna.
A háttérben gyorsan fejlődő számítástechnikára támaszkodva a videó- és hangprogramok tömörítési eredményei gyorsan felhasználásra kerültek.
Szerencsés környezet a műholdas műsorszórás, mert a piaci kereslet a vásárolni, cserélni képes műholdas TV nézők a fejlettebb, gazdagabb országok polgáraiból kerültek ki. A drágább, digitális vételre alkalmas TV vevők gyorsan elterjedtek.
A tömörítés hatására a műholdas átjátszók kapacitását átlagosan 8-10-szeresére lehetett növelni. A műholdas műsorszórás piaca jelenleg kapacitás-túlkínálattal küzd. A geostationer pályán műholdak állnak kihasználatlanul. A műholdas műsorszórás járulékos szolgáltatásokkal (pl. Internet) igyekszik kihasználtságát növelni, profitot termelni. Meg kell jegyezni, hogy a vevő számára a tömörített programok nem hoztak minőségi változást. A klasszikus FM analóg átvitellel azonos minőséget jelentett a digitalizált megoldás. Az újat a választék, a vehető műsorok számának növekedése jelentette.
A földi, tömörített, digitális műsorszórás a hangátvitel (rádió jellegű programok) területén igyekezett piacot teremteni. A DAB Európában kidolgozott változata (Euréka 147) túl nagyot akart egyszerre lépni. A műszaki cél a földi, többutas terjedést kivédeni tudó átviteli rendszer létrehozása volt. A digitalizálás természetesen a stúdió oldalt is érintette. Összességében tehát mindenki nyert volna. A gépkocsiban ülve rádiót hallgató, és a lakásban, rövid, készülékhez erősített antennával zavartalan vételt remélő hallgató is.
A műholdas adások digitálisra váltásának tendenciájától eltérően a DAB nem akart a már használt FM sávokban maradni, a régi, analóg FM adásokkal együtt élni, azok folyamatos kiszorítására, leváltására törekedni. Új frekvenciasávot kerestek, de ebben eddig nem tudtak megegyezni. Az országok egy része, hazánk is, a TV sávokból választott le DAB sávot (220 MHz környéke), míg mások a mikrohullámú sávokban kerestek (1,5 GHz) szabad frekvenciát. Amíg a DVB-S, a műholdas digitális műsorszórás sikertörténet, addig a DAB a mai napig nem tudott széles körben elterjedni.
Ennek okai között valószínű, hogy a helytelen szolgáltatói szemléletet kell elsőként megemlíteni, ami az analóg adások párhuzamos, digitális sugárzásával próbálta és próbálja a hallgatót egy jelentős kiadással járó készülékcserére rábírni. Ez az út nem működött még olyan országokban sem, ahol jelentős állami pénzt szántak a DAB adóhálózatának kiépítésére és az új rendszer népszerűsítésére.
Több, mint tíz éves küzdelem után, 2003-ban Angliában gyorsult fel a DAB vevőkészülékek számának növekedése. Az ok kettős: olcsó készülékek és új műsorpolitika. Az utóbbi azt jelentette, hogy a DAB adások nem meglévő, analóg adások párhuzamosított változatai, hanem új rádióműsorok. Ezek felkeltik a hallgatók érdeklődését. Olyat hallhat, amit más sávokon nem.
Ismételten fel kell hívni a figyelmet, hogy a DAB sem hozott forradalmian új hangminőséget. Egy jól telepített FM vétel és a vele azonos programot sugárzó DAB adás között a hallgatók nem éreznek minőségi különbséget, ezért nem veszik meg az új vevőt.
  A lelassult DAB-ot a számítástechnika fejlődésére támaszkodó programtömörítési eljárások is lehagyták. Ma már a 192 kbit/s-os sztereo átvitel pazarlásnak számít. Az átlagos hallgató a számítástechnika, Internet háttérre épülő tömörített programot hallgat élőben, vagy digitális rögzítőn keresztül. A 64 kbit/s-os átviteli sebesség már megfelelő számára. 
A tömörítési technika túlhaladta a DAB elképzeléseket. Ma már a DAB-nál jóval spektrumhatékonyabb átvitelt tudunk megvalósítani.
Az előző, az analóg műsorszórást digitalizálni akaró lépések eredményessége, illetve kudarca segítette elő a DRM, a 30 MHz alatti műsorszórás felújítását.

2.	A DRM rendszertechnikájának áttekintő ismertetése

A DVB-S, illetve a DAB (Euréka 147), a digitalizált műsorszórás első lépései adták az alapot a DRM felépítményének létrehozásához.

2.1	Hullámterjedési alapok

Hullámterjedési szempontból különösen sok az elvi közösség a DAB és a DRM között. Mindkettő a többutas hullámterjedés nehézségeivel, torzító hatásának kiküszöbölésével küzd.  A DAB az URH, illetve a mikrohullámú sávok egyenes vonalú (fényhez hasonló) útján juthat el a hallgatóhoz. A DRM útvonalai ennél változatosabbak.
A HH sáv (150-300 KHz) a felületi hullámú terjedést használja. Tiszta útvonal, biztos, nagy területre kiterjedő ellátottság. Gondot a nagy (természet és ember keltette) környezeti zaj okoz. A KH sáv (530-1600 KHz) sáv nappal, a HH-hoz hasonlóan felületi hullámokkal terjed. Az ionoszféra „F” rétege (kb. 300 km magasan) ugyan reflektálná az 530 KHz-nél magasabb frekvenciájú jeleket, de az alatta (kb. 80 km magasan) lévő „D” réteg nappal akadályozza, elnyeli a KH sávú adók jeleit.
A KH sávban nappal nagyon kellemes a helyzet. A felületi hullámú terjedés stabil, jól tervezhető. Szinte ideális műsorszóró környezet. Az éjszakai helyzet, a „D” réteg megszűnése miatt, teljesen átalakítja a KH sáv hullámterjedési képét. Az „F” rétegről reflektálódó saját adónk jelei találkoznak a felületi hullámú jelekkel. A két jel eredője jut a vevőbe. Ezek segíthetik (összegződnek) vagy csökkenthetik egymást. Az ionoszféra struktúrája időben változik, és ez a változás áttevődik a vett jel szintjére is. Az eredmény a nappali ellátottság beszűkülése, a vétel minőségének romlása a reflektált hullámok által érintett területeken. Az adóantenna sugárzási karakterisztikájának megfelelő kialakításával ugyan csökkenthetjük, messzebbre tolhatjuk a fadinges zóna határát, azonban az analóg átviteli rendszerünkben nem tudjuk a jelenség hatását teljesen megszüntetni.
A KH sáv hullámterjedési tulajdonságai kitűnőek. Egy adóval nagy területet tudunk ellátni. A jelenlegi, analóg rendszerben a bajt a hullámterjedéshez rosszul illeszkedő rádiófrekvenciás átviteli rendszer okozza. Az 1920-as években kialakított teljes vivőjű, két oldalsávos amplitúdómoduláció annak ellenére, hogy lehető teszi egyszerű, olcsó vevők alkalmazását, nem tudja kivédeni a hullámterjedés okozta torzításokat.
Az RH sávú műsorszórás döntő részben az ionoszférára támaszkodó, térhullámú ellátottságot használ. A térben és időben változó ionoszféra a nap minden szakában többutas terjedés forrása. Az RH sávon belüli megfelelő frekvencia-választással felépíthetünk helyi és távoli területek ellátására alkalmas hálózatokat. A klasszikus AM alkalmazással nem tudunk minőségi átvitelt megvalósítani.
Hazai és környékbeli országok magyar programmal történő ellátásakor a függőlegesen felfelé sugárzott jelek F2 rétegről történő reflexiójával lehetséges a holtzóna nélküli RH ellátás biztosítása (NVIS - Near Vertical Incident Skywave: Függőlegeshez közeli behatolású térhullámok).
Összefoglalva: a 30 MHz alatti, műsorszórásra kijelölt, jelenleg is használt frekvenciasávok kiváló terjedési tulajdonsággal rendelkeznek. „Elviszik” az adóból a vevőbe a moduláló programokat. Egy adóval nagy területet láthatunk el. A gondot a ránk hagyott, klasszikus csatornaillesztés okozza.

2.2	Egy- és többvivős műsorszóró rendszerek

A továbbiakban a 30 MHz alatti műsorszórás gondjaira koncentrálunk. A többutas terjedés következtében kialakuló szelektív fading a 9-10 KHz sávszélességű, az adónk által elfoglalt spektrumból egy vagy több helyen leszívást, akár 20-30 dB mélységű csillapítást okoz. Ezek a lyukak a tér és az idő függvényében változnak. Jelenlétüknek fizikai oka van, hatásuk nem szüntethető meg a teljesítmény növelésével.
A klasszikus AM átvitel egyetlen vivőhullámot sugároz, amit amplitúdóban modulálunk. A vevőkészülékben szükség van a sértetlen vivőre, hiszen az egyszerű burkoló demodulátor csak így tudja torzítatlanul visszaállítani a moduláló jelet. A vivőhullám és a két oldalsáv arányának az adó által meghatározottnak kell lenni ahhoz, hogy a moduláló jelet, a műsort, a lehető legjobb minőségben kapjuk vissza.
A szelektív fading által létrehozott „lyukak” sávszélessége 100 Hz nagyságrendű lehet. Ezek az adó spektrumában mozogva gyakran eltalálják a vivőhullámot. Hatásukra lecsökken a vivőhullám amplitúdója, miközben az oldalsávokban nem lép fel jelentős változás. Felborul viszont a vivő-oldalsáv arány, ami lehetetlenné teszi a torzításmentes vételt. További minőségromlást jelent, hogy a vevőkben alkalmazott automatikus erősítésszabályozás (AGC) is a vivőt használja referenciaként. A vevő AGC a lecsökkent vivőre úgy reagál, hogy megnöveli a vevő középfrekvenciás erősítését, azaz közvetve a hangerőt.
A hallgatót kettős hatás éri: torzul a vett jel, és megnő a hangerő, s ez a hullámterjedéstől és az ionoszféra állapotától függően 2-30 másodpercenként ismétlődik. A minőséget el kell felejteni. Örüljön a hallgató, ha a hírműsorok tartalmát megérti. A zene élvezhetetlen lesz.  Mindez olyan sávkorlátozás mellett történik, ahol az asztali rádiónk hangszórójából a kb. 100 Hz – 3,5 KHz-re korlátozott hangfrekvenciás sávot halljuk.
Az előzőekben leírt jelenség önmagában indokolja az RH sávok lecsökkent népszerűségét. A hallgató az FM műsorok (sztereo!) minőségét tekinti referenciának. A hidegháború megszűnésével a „tartalomért” mindent elszenvedő hallgató típusa eltűnt. Korrekt híreket kaphat a közszolgálati és/vagy kereskedelmi rádióktól. Mindezt jó minőségben, az FM sávban.

2.3	A vételi környezet megváltozása, új zavarforrások

A DRM-re váltás során az egyik, gyakran hangoztatott szempont a jelenlegi adók teljesítményének csökkentése. Ez a környezetvédelem és az energiatakarékosság oldaláról is erőteljes nyomásként jelentkezik. Rendszertechnikai alapokra támaszkodva valóban lenne lehetőség az adóteljesítmények csökkentésére. A régi és új együttélése azonban megnehezíti ennek a célkitűzésnek a megvalósítását. A már üzemelő adók jelei és nem a természetes háttérzaj a meghatározó.
Az FM technika, a 100 MHz körüli frekvenciák (3 méteres hullámhossz) az 50-70 cm-es vevőantennával (a hullámhossz negyede-hatoda) még viszonylag jó vételi lehetőséget biztosítanak. Az FM antenna probléma a kisméretű vevőknél okoz gondot, ahol gyakran a doboz belsejébe, a vevő áramkörei mellett kell az antennát elhelyezni (pl. a sétáló magnók, MP3 lejátszók vevői). A megfelelő vétel csak nagy adóteljesítménnyel biztosítható. A KH sáv tipikusan ferrit rudat használ antennaként. A vevő méretének csökkenésével csökken a ferrit mérete, az antennáról levehető jel szintje. Az RH vevőantenna gyakran az FM antennával azonos. Az 50 cm körüli antenna hossz a 49 méteres RH sávban a hullámhossz közel egy százada! A ferritantennák hatásossága a magasabb frekvenciák fele csökkent, bár az újabb vevők gyakran RH-ra is ezt a megoldást használják (újabb, jobb ferritanyagok alkalmazása).
A ferrit rúdra helyezett tekercs, mellyel a jeleket kicsatoljuk a mágneses anyagból, irányított, 8-as alakú, határozott minimummal bíró, iránykarakterisztikával rendelkezik. Nem mindegy, hogyan helyezzük el a vevőt az asztalon! A lakásban elhelyezett vevőbe jutó jeleket a környezet tárgyai (pl. vasbeton falak, struktúrák) csillapítják. További gondot jelent az ember keltette zajok, jelek okozta zavar utóbbi években bekövetkezett nagymértékű növekedése. A számítógép illetve perifériái, a TV készülékek, monitorok működésük során a HH; KH és RH sávban zavaró jeleket sugároznak, amik rontják a vételt.
Az utóbbi évek „nagy reménysége” az elektromos hálózatot kommunikációs hálózatnak használó átviteli rendszer (PLC - Power Line Communication: Energia Vezeték Kommunikáció) a szobán belüli zavarszintet az RH sávban akár 20dB-lel (százszoros teljesítmény) is megnövelheti. Érdekes módon a PLC akkor került elő, amikor az RH sáv felhasználása mélypontra süllyedt (szabad a pálya!). A zavaró térből történő menekülés megkívánja külső antenna használatát. Visszakanyarodunk az 1930-50-es évek vételi elrendezéséhez, vagy egy új műsorszórási technika bevezetésével növeljük az adók teljesítményét? A gépkocsikban lévő rádiókkal kedvezőbb a helyzet. Az akár 1 méter hosszú antenna a külső térben helyezkedik el. Itt a rossz vételi környezetet a város utcái jelentik, ahol a házak okoznak jelentős csillapítást és/vagy reflexiót.
A PLC olcsó, gyorsan megvalósítható adatátvitelt jelent. Hívei gyakran említik, hogy a szobán belüli rádiózást ott, ahol a PLC már megvalósult, vezetéken (pl. Internet) kell megoldani.

2.4	Védekezés a szelektív fading ellen, sokvivős átvitel

A digitalizálás önmagában nem oldja meg az egyvivős átvitel problémáit. Hiába hordoz digitális modulációt az egyetlen vivő, ha a szelektív fading hatására megsérült vivő miatt szétesik az átvitel. Több vivőt alkalmazva, azokra szétosztva a moduláló jelet (multiplex elrendezés), már van lehetőségünk a szelektív fading okozta csatornatorzítás kivédésére.
Több vivőt alkalmazásakor az a veszély fenyeget, hogy a vivőket elválasztó, a demodulálást megkönnyítő frekvenciasávokat elveszítjük. Az OFDM (Orthogonal Frequency Division Modulation: Ortogonális Frekvencia Osztásos Moduláció) eljárás a vivőket a lehető legsűrűbben rakja egymás mellé úgy, hogy azok egymást ne zavarják. Ezt az eljárást használja valamennyi korszerű digitális műsorszóró rendszer, ahol a többutas terjedés gondot okoz (DVB-T; DAB-Euréka 147; DRM).
A vivők száma a rádiócsatorna jellemzőitől függ. Az ionoszféra okozta jeltorzulás nem csak a jel amplitúdóját, hanem frekvenciáját is változtathatja (Doppler-hatás, a mozgó ionoszféra okozza). A szoftver által vezérelt demoduláció során a vivőt ért járulékos frekvenciamoduláció (a vivők struktúrája, egymástól mért távolsága változik meg) megnehezíti a demodulálást, „szétzilálja” a jeleket. Ilyen esetben nagyobb távolságra kell helyezni a vivőket, hogy a szelektív változás csökkenjen. A Doppler-hatás természetesen csak térhullámú terjedéskor jelentkezik.
Az ionoszféra (általánosságban: a terjedés útvonala) meghatározza a lehetséges vivőszámot. Összesen négy úgynevezett robosztussági fokozatot különböztetünk meg. A legjobb rádiócsatornára az „A” fokozatú (pl. HH és nappali KH terjedés), míg a legrosszabbra a „D” fokozatú (többutas RH útvonal) vivőkiosztás jellemző.
Az alábbi táblázat a DRM ajánlásoknak megfelelően mutatja be a négy robosztussági fokozatot:

Robosztussági fokozat / rf. csatornajellemző	Vivők távolsága (Hz)	
A: Gauszi zajtól terhelt, mérsékelt fading	41  2/3	
B: Idő- és frekvencia-szelektív	46  7/8	
C: Idő- és frekvencia-szelektív, Doppler-szórás	68  2/11	
D: Jelentős időkésések és jelentős Doppler-szórás	107  1/7	

A többutas terjedés során az adóból a vevőbe a jelek különböző, egymástól eltérő útvonalon érkeznek. Nagyságuk is különböző, időben változó. Ha az adónk folyamatosan küldi a vivőkön ülő információt (szimbólumokat), akkor a különböző útvonalon késéssel megérkező jelek becsúsznak a következő, már más digitális állapotot hordozó szimbólumba. Ez az átcsúszás úgynevezett interszimbólumon torzítást eredményez, ami megnehezíti a demodulálást (saját adásunk zavarja a vételt). Egyszerű példát véve: egy visszhangos teremben, környezetben folyamatosan beszélve a hallgató számára a beszéd nehezen érthetővé válik, hiszen a szavak egymásba csúsznak.
Az interszimbólum-torzítás csak úgy védhető ki, ha az egymás után sugárzott szimbólumok között üres, elválasztó időt hagyunk, amikor a több útvonalról érkező jelek lefuthatnak. Ez idő alatt az adó nem ad, a vevő nem vesz. Sajnos ez az elválasztó idő csökkenti az rf. csatorna kapacitását, de nélküle nagyon leromlana az átvitel minősége.
A négy robosztussági fokozatnak megfelelő hasznos idő/elválasztó idő, illetve arányaik a következő táblázatban láthatók:

Robosztussági fokozat	A hasznos szimbólum ideje (Tu)	Az elválasztó („holt”) idő (Tg)	A teljes szimbólum ideje (Tu + Tg)	Tg/Tu	
A	24	2,66	26,66	1/9	
B	21,33	5,33	26,66	¼	
C	14,66	5,33	20	4/11	
D	9,33	7,33	16,66	11/14	

Jól látható, hogy egy jó KH rádiócsatorna esetén a szimbólumokat alig kell elválasztanunk, a kieső idő/hasznos idő aránya 1/9. A legrosszabb esetben, a „D” robosztussági fokozatban ez az arány 11/14-re nő, azaz egy többutas térhullám rf. csatornában a különböző utakon érkező jelek lecsengésére alig kevesebbet kell várni, mint a hasznos szimbólum idő. Ekkor a csatorna kapacitás közel felét elveszítjük! Sajnos nincs mód a veszteségek kikerülésére. Összefoglalva: a többvivős (OFDM) átvitel és a várakozási idők beiktatása jó alapot ad az időben és térben változó rádiófrekvenciás csatornákon történő torzításmentes átvitelre.

2.5	Illesztés a használatban lévő rf. csatornákba

Minden új, digitális rendszernek együtt kell élni a régi, analóg megoldásokkal. Az új által felhasznált frekvenciasáv a régivel azonos, vagy teljesen eltérő lehet. A DAB (Euréka 147) esetében egy teljesen új frekvenciasáv került felhasználásra, míg a DVB-T klasszikus földi rendszerekkel azonos sávot használ.
A DRM esetében mindkét megoldás nyitott. Az eddigi kísérletek azonos, a már meglévő AM adásokkal megegyező sávot, sőt frekvenciát használ. Nem rúgja fel a 9 vagy 10 KHz csatornaosztást, amit az egész világ elfogadott, illetve használ. Az összeférés minimális kölcsönös zavarásának megvalósítására a DRM egy adaptív spektrum felhasználási struktúrát dolgozott ki. Építőelemei a 9, illetve 10 KHz-es csatornaosztásra alapoznak.
A DRM adások által elfoglalt spektrumot öt lehetséges értékre osztották. Ezek:

Spektrumfoglalási paraméter	
	0	1	2	3	4	5	
Csatorna sávszélessége	4,5	5	9	10	18	20	

A fenti táblázatból jól látszik, hogy a 0-s és 1-es elrendezés a 9, illetve a 10 KHz-es csatornaosztáshoz illeszkedik, azok felét foglalja el. A rendszertechnikai megközelítés szerint ezek az építőelemek magukban foglalnak minden, az adásokra jellemző alapinformációt. A további követelmények, a 2-4, illetve a 4-5 bővítménnyel belépő sávok a programok átvitelére szolgálhatnak.
A jelenlegi KH adások a 0-s és 2-es változatban, míg az RH sáv az 1-es és 3-as változatban kerülhetnek kisugárzásra. Érdemes áttekinteni a különböző sávszélességek, robosztussági fokozatok mellett kisugárzott vivők számát. Ezt mutatja a következő táblázat:

Robosztussági fokozat	Vivők	Spektrumfoglalási paraméter	
		0	1	2	3	4	5	
A	Kmin	2	2	-102	-114	-98	-110	
	Kmax	102	114	102	114	314	350	
B	Kmin	1	1	-91	-103	-87	-99	
	Kmax	91	103	91	103	297	311	
C	Kmin	-	-	-	-69	-	-67	
	Kmax	-	-	-	69	-	213	
D	Kmin	-	-	-	-44	-	-43	
	Kmax	-	-	-	44	-	135	

	A K betű a vivők számát jelenti. A névlegesen „0” vivő a klasszikus AM vivőjét, a sáv közepét jelenti. A +K a felső oldalsávban elhelyezkedőket, míg a –K az alsó oldalsávban lévőket jelenti. A K0-át, az rf. csatorna közepén lévő vivőt nem használják. A régi-új összeférése során ez a vivőhely ütközik az AM adások vivőjével, rendkívüli módon zavart helyet jelent. Hasonló a helyzet az A robosztussági fokozatban, ahol az előző megfontolások alapján a középső hely körüli első vivőket sem használják.	A teljes AM spektrumot kitöltő esetben az egy időben kisugárzott vivők száma 200 (!) körül mozog. A nagy sávszélességű elrendezésben (4-18 KHz; 5-20 KHz) a vivőszám („A” fokozat) 400 fölött van.
	A sok vivővel alkalmazkodunk a hullámterjedéshez. A legrosszabb rádiócsatornát a nagy Doppler-frekvenciamoduláció jellemzi. Ez olyan, mintha a vivőinket káros, járulékos frekvencia moduláció érné a hullámterjedés során. A „D” robosztussági fokozatban, a 10 KHz-es sávban csak 90 vivőnk van. Így az adott Doppler-hatás relatíve kisebb frekvenciaváltozást okoz, könnyebb lesz a demoduláció.	A kisugárzott vivők között néhány amplitúdó-, frekvencia-, fázis- és időreferenciát hordoz. Ezekre a demodulálás során van szükség. Ugyanakkor a referenciavivők a hasznos, a programot tartalmazó csatorna sebességét (adott sebesség melletti kapacitását) csökkentik.

2.6	Előzetes hibakorrekció, idő- és frekvenciaátszövés

A műsorszóró rendszerek klasszikus átviteli formája egyirányú, az adóból a vevőbe irányuló információ átvitelt biztosítanak. Az átvitel során – döntően a csatornatorzítás miatt – a digitális jelek meghibásodhatnak. Az egyszerű, egyenes átvitelben a bitek meghibásodása a vétel során nem kiküszöbölhető. Nincs a vevő oldalnak segítsége az elveszett vagy téves értéket felvett, digitális információ felismerésére, kijavítására.
Az egyirányú átvitel miatt az adásoldali jelkezelés során olyan, a vevő által ismert törvényszerűség szerint változó, az alapinformációhoz kötött, járulékos biteket iktatunk be, amelyek segítségével a vevőoldal (a vevőben lévő processzor) a hibás biteket ki tudja javítani. A beiktatott, járulékos bitek száma a rádiócsatorna minőségétől függ. Az eljárást előzetes hibakorrekciónak nevezzük (FEC - Forward Error Correction).
A FEC által felhasznált bitek száma rossz rádiócsatorna esetén elérheti a hasznos bitek számát, azaz az átvitt információ fele a csatorna hibáinak kijavítására szolgál. Ha van lehetőségünk csatorna minőségű információt átvinni a vevőből az adóba, akkor az átvitelben csak minimális bitszámot fordítunk a hibák kijavítására. A DRM esetében élünk az alkalmazkodás lehetőségével, azaz arra törekszünk, hogy folyamatos legyen a csatorna minőségét leíró információ az adónál. Érdekes, keverék az átviteli megoldás: részben FEC, részben az automatikus javítás kérését alkalmazó rendszer (ARQ - Automatic Request) kerül felhasználásra. Erről később részletesen szólunk.
A FEC alkalmazása mellett az úgynevezett átszövési (interleaving) megoldással az információt hordozó biteket időben és frekvenciában átszőjük („szétkenjük”). Ezzel az eljárással segítjük a klasszikus, járulékos biteket beiktató FEC-t. Az időben történő átszövés jó rádiócsatorna esetén 0,4, míg egy rossz környezetben 2,4 sec. hosszú. Az átszövés nem jelenti járulékos bitek beiktatását, a szétkenéssel egy konstans késleltetést iktatunk az átvitelbe, amit a hallgató nem érzékel.
A frekvenciában történő átszövéssel a sorosan beérkező információt a különböző, nem egymás mellett álló vivőkre terítjük szét. Ezáltal elérjük, hogy egy-egy vivő és/vagy környezetének kiesése nem gátolja meg az elveszett információ szállítását. A FEC – esetleg ARQ-val kombinálva – és az (időben és frekvenciában történő) átszövések együttes alkalmazásával egy robosztus, a csatorna torzítását kivédeni tudó átviteli rendszert valósított meg a DRM. Az ár a csatorna kapacitásának csökkenése, ami gyakran az átviendő információ nagyobb arányú tömörítését igényli, és végül ez az átvihető műsorjel minőségének romlását eredményezi. A behatárolt sávszélesség-, adóteljesítmény-, interferencia-viszonyok csatorna jellemzői határozzák meg, hogy adott időben milyen minőségű adást, milyen átviteli sebességet tudunk megvalósítani.

2.7	A vivők modulációja, az átvitel sebessége

A vivők modulációjának megválasztásakor is a három korlát, a rendelkezésre álló sávszélesség, a csatornajellemzők és a behatárolt adóteljesítmény volt a meghatározó. A sok vivőre bontott átvitel esetén a szelektív fading hatására a spektrum egy része elvész, míg a másik „megússza” kisebb torzítással, esetleg hibátlanul jut el a vevőbe.
A jól átjutó vivőkre tehát olyan modulációt alkalmaztunk, amely jól kihasználja a rendelkezésre álló sávszélességet. Az ilyen megoldás általában többállapotú modulációt jelent. Az optimalizálási számítások, a hardver és szoftver lehetőségek a QAM (Kradratíva Amplitúdó Moduláció) alkalmazásának irányába vittek. A jobb jel/zajjal rendelkező esetben 64 állapotú, míg a rosszabb rádiócsatorna esetében a 16 és/vagy 4 állapotú megoldás került előtérbe.
Az átvitel fontosságának megfelelően állíthatjuk be a szintek számát. A lehetőleg minden körülmény (rosszabb vétel) esetén átvinni kívánt információt 4 állapotú, míg a programokat szállító vivőket 16, vagy 64 állapotú modulációval visszük át. Az OFDM jelstruktúra, a vivők száma, a moduláció rendszere meghatározza az adott csatornajellemzők mellett a stúdió által figyelembe vehető, hasznos adatsebességet.
64 QAM-et alkalmazva, 0,6-os hibakorrekciós aránnyal a különböző robosztussági fokozatok és elfoglalt sávszélesség esetén az alábbi, hasznos átviteli sebességeket (kbit/s) kapjuk:

Robosztusság fokozata	Spektrumfoglalás	
	0 (4,5 KHz)	1 (5 KHz)	2 (9 KHz)	3 (10 KHz)	4 (18 KHz)	5 (20 KHz)	
A	11,3	12,8	23,6	26,6	49,1	55,0	
B	8,7	10,0	18,4	21,0	38,2	43,0	
C	-	-	-	16,6	-	34,8	
D	-	-	-	11,0	-	23,4	

Rosszabb átvitelnél, 16 QAM; 0,62-es védelmi kódolás mellett (több járulékos bit a hiba javítására), a hasznos átviteli sebesség csökken:

Robosztusság fokozata	Spektrumfoglalás	
	0 (4,5 KHz)	1 (5 KHz)	2 (9 KHz)	3 (10 KHz)	4 (18 KHz)	5 (20 KHz)	
A	7,8	8,9	16,4	18,5	34,1	38,2	
B	6,0	6,9	12,8	14,6	26,5	29,8	
C	-	-	-	11,5	-	24,1	
D	-	-	-	7,6	-	16,3	

Érdemes megemlíteni a DRM átvitel minimális, illetve maximális, hasznos adatsebességét:

Abszolút minimum, (0,5-ös hibakorrekció, 16 QAM, B robosztusság, 4,5 KHz sávszélesség):			
4,8 kbit/s

Abszolút maximum, ((0,78-as hibakorrekció, 64 QAM, A robosztusság, 20 KHz-es sávszélesség):
				72 kbit/s

Hazai környezetet tekintve a KH sávban legjobb esetben 24 kbit/s-os, míg RH-on 22 kbit/s-os átvitellel számolhatunk. Valójában a reáli rádiócsatornán használható adatsebesség az RH sávban nem megy 20-22 kbit/s fölé, még kedvező hullámterjedési tulajdonságok mellett sem.

2.8	A programok adatsebességének csökkentése, tömörítési eljárások

A műsorszórás digitalizálásának legfontosabb mozzanata a digitalizált programok tömörítése, sebességének csökkentése volt. A rádiócsatornán elérhető adatsebesség és az egyenes digitalizálás között hatalmas ellentmondás van. Nézzünk egy példát! Legyen 15 KHz-es sávszélességű a jelünk, a digitalizálásnál legalább 40 KHz-es frekvenciával kell mintát vennünk, és 12 bittel súlyozni a mintákat. A „nyers” adatsebesség tehát 12x40=480 kbit/s. Vagy gondoljunk a CD lejátszók 1,4 Mbit/s-os adatsebességre. A DRM által adott 20 kbit/s-ot nem tudjuk növelni, egyetlen lehetőség a Mbit/s-os sebességek csökkentése.
Az előélet, az MP3-as lejátszók sikere, biztató helyzetet, alapot teremtett, de a folytatás további küzdelmet hozott. A meghatározó a hallgató minőségigénye. Az utóbbi 10-15 évben az FM adások minősége lett a mérce, és ehhez még a sztereo hangzás is hozzátartozik.
A legnagyobb kihívást a magas hangok megőrzése jelentette. Az eddig alkalmazott tömörítések egyik hibája a 10-15 KHz közötti hangok elvesztése volt. A hallgató az FM adásokból megszokta a magas hangok jelenlétét. A MPEG-4-es tömörítési eljárások továbbfejlesztéseként megjelent az új, magas hangokat a hallgató által jónak tartott minőségben visszaállítani tudó eljárás. A technológiát leíró rövidítések részben a tovább fejlesztésekre utalnak: AAC - Advanced Audio Coding, részben a magas hangtömörítési eljárást fedik: SBR - Spectral Band Replication: Spektrális Sáv Másolás.
A DRM adások tömörítési technológiájára utaló ismertetők az AAC+SBR rövidítéseket használva még egy „parametric stereo” bővítményt is tartalmaznak. A parametrikus sztereo eljárás igyekszik pótolni az FM adásokban megszokott nyitott tér élményét. El kell ismerni, hogy eredményként meglepően jól hangzó, kis sebességgel átvihető programokat kapunk. A magas hangokban gazdag, sztereo átvitelhez már 17 kbit/s-os átviteli sebesség is elegendő, s az RH sávokban ugrásszerű a minőség javulása.
Van tehát esély a hallgató visszacsábítására. A minőség mellett azonban nem szabad megfeledkezni a megbízhatóságról sem. Beszéd (hírek) esetén a sztereo hatásnak nincs jelentősége. A beszéd tömörítésében elért eredmény szintén döbbenetes: 2,4 kbit/s-os sebesség már elegendő a hírműsorok átviteléhez! A 17 kbit/s-os sztereo, hangátvitel mellett, jobb hullámterjedési körülmények között, 2-3 kbit/s-os sebességet kitölthetünk más jellegű szolgáltatásokkal (pl. multimédia: szöveg, állóképek stb.).

2.10 A hallgató és a DRM adások kapcsolata

A digitális adások vételekor a hallgató új helyzettel szembesül. Az eddig megszokott, a hangszóróból folyamatosan áramló, jó vagy rossz minőségű információ folyamatosan tájékoztatta a vételi körülményekről. A hangszóróból az „élő” rádiócsatorna hangjai szóltak. Folyamatosan érzékelte a többutas hullámterjedés változásait, a saját és/vagy szomszédos csatornákból beszűrődő zavarokat.
Más a helyzet a digitális átvitelnél. Kifogástalan vételnél zaj- és interferenciamentes a vétel. A vétel romlásakor hirtelen megszakad a program, a hangszóró elcsendesedik. Megszűnik a kapcsolat a hallgató és az átvitel között. A hallgató a csend állapotát nem kedveli – átlagosan 60 másodpercből 1-2 másodperc kiesést tűr el. Ha ennél hosszabb a program kiesése, akkor elfogy a türelme, és másik állomásra hangol, vagy kikapcsolja a rádiót.
Még rosszabb a helyzet, ha egy program vételi szándékakor, az adott frekvenciára történő beállításkor a rádió meg sem szólal. Ekkor nem lehet eldönteni, mi történt. Rossz a vétel és/vagy a rádió, nem sugározzák az adott frekvencián az adást vagy valami más, nem várt esemény történt. A digitális adások tehát egy új vételi megközelítést kívánnak. A hallgatót segíteni kell annak megértésében, hogy mi történik egy ilyen esetben, illetve biztosítani kell, hogy az adások célterületére eljusson az adásunk.
Az analóg rendszerek az ellátás megbízhatóságának növelésére a több frekvencián történő egyidejű adást választották. A hallgató „vadászott” a különböző frekvenciákon, hogy megtalálja a hallgatni kívánt állomást. Ezt a módszert a DRM rendszertechnikája igyekszik kiküszöbölni. A régi megközelítés ma már elfogadhatatlan.

	2.11 A DRM átvitel logikája

A hallgató és a rádiócsatorna kapcsolatának élővé tétele, az átvitelben történő események követésének biztosítása volt a DRM adási struktúra/logika kialakításának alapja. Gondoljuk magunkat a hallgató helyébe! Ráhangol egy általa ismert frekvenciára, ahonnan egy DRM adás vételét reméli. Gyorsan meg kell győzni, hogy ez az a frekvencia, ahonnan az adás rövidesen érkezni fog. Legjobb esetben is másodperceket kell várni, amíg a vételi jelfolyam összeáll (pl. 2,4 sec-os átszövés). Ebben az időszakban a rádió csendes, a hallgató vár.
Ennek az időszaknak az áthidalására, a hallgató gyors informálására hozták létre a FAC-t (Fast Access Channel: Gyors Hozzáférésű Csatorna), amely rövid idő alatt megjeleníti a vevő kijelzőjén az adás azonosítására szolgáló szöveget. A FAC tartalma lehet a szolgáltatásra, az adó helyére vonatkozó (pl. RTL-Luxemburg), a program kódolására utaló (pl. AAC+SBR sztereo) információ. A lényeg, hogy a FAC csatorna tartalma gyorsan megjelenjen a vevő kijelzőjén, és ezzel a hallgatót kitartásra buzdítsa, megnyugtassa.
A hallgatónak szóló, látható információk mellett az adás jellegzetes, alapvető adatait is tartalmazza, amikre a vevőben lévő jelfeldolgozónak van szüksége. Ilyen például az elfoglalt sávszélesség, az átszövés időtartama, és utalás található a multiplex struktúra felépítésére is. A FAC vétele alapján a vevőnek el kell tudni dönteni, hogy marad-e az adott vételi frekvencián, vagy más frekvenciára hangolja át a vevőt.
Az FAC-t mindig 4QAM modulációval sugározzák. Ennek vételéhez szükséges a legkisebb jel/zaj. Úgy is lehet mondani, hogy ha egyáltalán valami vehető a DRM adásból, az a FAC csatorna. A kisugárzott program vételéhez szükséges részletes műszaki adatokat az SDC (Service Description Channel: Szolgáltatást Leíró Csatorna) tartalmazza. Ez már 4, illetve 16 QAM modulációval kerülhet kisugárzásra. Az átvitel minősége (a vétel hibaaránya) dönti el, hogy melyik megoldást választják. Természetesen egy adott célterület műsorral történő ellátásakor az előzetes, ionoszféraállapothoz kapcsolódó számítások dönthetik el, hogy 4 QAM, vagy 16 QAM legyen az induló moduláció.
Az SDC tartalma mindazon paraméterek, utasítások gyűjteménye, amikkel a vevő jelkezelő processzorát tájékoztatja a programcsatornában utazó szolgáltatásokról, azok kibontási (demultiplex funkció) módjáról. Az SDC-ben tárolt adatok lehetővé teszik a megszakadásmentes frekvenciaváltást, ha ezt a vételi jellemzők szükségessé teszik. Nagyon érdekes a frekvenciaváltás logikája: ha baj van a DRM vétellel, a vevőt át kell tudni kapcsolni klasszikus AM, DAB vagy klasszikus FM csatorna vételére.
A műsorszórás lényegi tartalmát az MSC (Main Service Channel: Fő Szolgáltatási Csatorna) hordozza. Az átvitel során a legnagyobb része az átvitt adatoknak az MSC-hez kapcsolódik. Az MSC-ben tipikusan hang jellegű programot sugároznak (rádióműsor), de lehetőség van a hang mellett szöveg, illetve kép átvitelére is. A rosszabb vételi körülmények (pl. több ugrásos RH átvitel) között 16 QAM, míg jobb átvitelnél 64 QAM moduláció kerül alkalmazásra. Ebből következik, hogy a vétel romlásakor először az MSC csatornát veszítjük el. Az MSC csatornán belül kialakíthatunk védettebb szolgáltatást is, pl. szöveges multimédia átvitelnél a rádióprogram már nem lesz vehető, míg a szöveges részt még mindig olvasni tudjuk. A különböző szintű védelem nagy alkalmazkodó képességet biztosít az MSC tartalomnak.

2.12 Az adások minőségbiztosítása (QoSAM)

Ahogy erre már utaltunk az RH összeköttetések megbízhatóságánál, a hullámterjedési előrejelzések megbízhatósága rosszabb a meteorológiaiaknál. Adott terület ellátásakor a klasszikus megoldás a több frekvencián, egyidejűleg történő sugárzás volt. A hallgatóra bízta, találja meg a legbiztosabban vehető frekvenciát. Sőt, a klasszikus RH műsorszórás idején csak frekvenciasávot adtak meg (pl. 49, 41, 31 méter) ahol a hallgatónak kellett megkeresni a venni kívánt állomást. A skála analóg volt, a vevő oszcillátor instabil. Ha az egyik sávon rossz volt a vétel, a másikat vagy harmadikat kellett megpróbálni.
A műsorszórók a teljesítmény növelésével igyekeztek segíteni a hangoló hallgatót, növelni az esélyét a jó vétel beállításának. Ha műsor közben a hullámterjedés változott, újabb vételi helyet kellett keresni, Amíg az adások tartalma a műsor vételére, kitartásra ösztönözte a hallgatót (hidegháború évei), addig a szolgáltató bízhatott a hallgató kitartásában. Az elmúlt 10-15 év egyre több hallgatót állított át a jobb minőségű műsorok vételére. Az RH sávok hallgatottsága csökkent, egyes adások megszűntek, műholdra kerültek. Az RH hallgatottságának visszanyerése csak az adások minőségének lényeges javításával lehetséges. Az előzőekből tudjuk, hogy egy ismert, stabil hullámterjedési körülményhez be lehet állítani az OFDM jellegű, DRM adások paramétereit. Ilyen körülményt teremt a nappali KH vagy a HH egész nap.
A változó RH terjedési körülményekhez a célterületről kapott minták ismeretében lehet alkalmazkodni. A hallgatók tömege által használt, tipikus vételi elrendezést utánzó mérővevőkből, a műsorszórás célterületéről származó minták alapján a szolgáltató optimalizálni tudja az adás paramétereit. Ma már nem kell figyelembe venni a tervszerű zavarást, a sávok felhasználása nemzetközi szinten is jobban koordinálható. Kisebb célterület ellátására egy adott időszakban elegendő egyetlen frekvencia használata, ha az adott időszakban tudjuk, hogy melyik az. A lényeg az, hogy a hallgatónak (vagy a hallgató vevőkészülékének) tudni kell, melyik az adott program vételére a legjobb frekvencia. Ha ez ismert, akkor a szolgáltató feladata, hogy az ellátottsági területre kihelyezett vevőkből származó minták alapján a DRM vételminőség folyamatos figyelemmel kisérésével manuálisan, vagy automatikusan, a vétel minőségét a lehető legjobb szinten tartsa. Ezt az új megközelítést, amire eddig egyetlen műsorszórásban sem volt példa, az amplitúdómodulált műsorszórás minőségbiztosításának nevezzük (Quality of  Service AM: QoSAM).
Az FM rendszerek RDS szolgáltatása hasonló célkitűzéssel készült. A lényeges eltérés a többszintű vétel lehetőségében van. Az FAC csatorna meglehetősen rossz vételi körülmények között is biztosít adatot a szolgáltatónak, míg az RBS adatait csak akkor kapjuk meg, amikor a teljes vétel felépült. A valós idejű vételi mintákat el kell juttatni a szolgáltatóhoz – erre a célra a klasszikus hírközlési hálózatokat használhatjuk, pl. Internet, műholdas átvitel, telefon hálózat stb. A tartalom, az adások vételére szolgáló adatsor tartalmazhatja a vett jel szintjét és a jól, vagy hibásan vett jelstruktúrák számát (pl. az MSC frame-ek jellemzői), de lehetőséget kell adni a csatorna klasszikus (AM burkoló demodulátor) úton történő meghallgatására is. Más szóval: a hangfrekvenciás sáv átvitelére is szükség van. Ennek meghallgatásával, a csatornán lévő jelszint analizálásával eldönthetjük, hogy mi okozza a rossz, vagy romló tendenciát mutató vételt.
Jelenleg is folyó kutatás tárgya a QoSAM jellegzetes rendszertechnikai elveinek optimalizálása (pl. a célterületen elhelyezésre kerülő vevők száma, helye) és a DRM adások legjellemzőbb, az adások korrekciójára szolgáló adatainak optimalizálása. Az utóbbi időszakban merült fel az azonos csatornán sugárzó adókból kialakított hálózatok (SFN - Single Frequency Network) működésének vizsgálata is. Alkalmazásával valószínű, hogy ki lehetne váltani a nagyobb adóteljesítmények használatát, egy adott célterület megbízhatóbb ellátását. A vétel folyamatos, megbízható biztosítása nélkül esély sincs az RH sáv népszerűségének, hallgatottságának növelésére, a régi állapot visszaállítására.
Érdekes, a polgári életben addig nem használt megoldásként merült fel a 26 MHz-es sáv helyi műsorszórásra történő felhasználása. A 26 MHz-es sáv nagyobb távolságú műsorszórásra csak az aktív Nap (11 évenként) időszakában, napi néhány órában használható. A használaton kívüli időszakban a helyi DRM adások számára jól felhasználható sávhoz jutunk. A felhasznált hullámterjedési mód az URH sávok jellegzetes, egyenes vonalú útvonala. Hasonló felhasználással találkozunk a „CB” rádiózásban (27 MHz).
Szemben az URH adások által elfoglalt 250 KHz-es sávszélességgel, a DRM adások csak 10 KHz-et foglalnak el. Valószínű, hogy az URH szempontból alacsony frekvenciával egy adott magasságú antennával nagyobb területet tudunk besugározni, műsorral ellátni. Az eddigi kísérletek egyértelműen pozitív eredményt hoztak. Ne feledjük, az RH sáv hullámterjedési bizonytalanságai a nappali KH sávot, ami számukra egy fontos műsorszórási terület lehet, nem érintik. A DRM KH alkalmazása „egyenes út” a jobb minőség, megbízhatóság irányában.

3.	A DRM-el folytatott vételkísérletek tapasztalatai

A vételkísérletek már a DRM ajánlás összeállításának kezdeti szakaszában megindultak. A DRM jelstruktúra szinte magával hozta az átviteli csatorna jellemzőinek folyamatos megfigyelését, analizálását. Ebből a szempontból az RH átvitel mint a rosszabbik körülmény került előtérbe. A HH, a KH és a felületi hullámterjedés stabilabb hullámterjedési körülményt biztosít, kevesebb meglepetést nyújt. A vétel minőségében javulása is sokkal látványosabb az RH sávban.
További újdonság, kihívás a hallgató hozzáállása, reagálása az új, digitális hangműsorszórással szemben. Nincs, vagy csak nagyon kis mértékben volt előélet. A DAB adta volna az alapot, a hallgató oktatási, tanulási lehetőségét. Ez azonban a legtöbb országban csak kis mértékben terjedt el. A hallgatók nem tanulták meg a digitális rádió vételi lehetőségeit, így a DRM-nek magának kellett nagyot lépni és átvezetni a hallgatót a digitális rádiózás világába.

3.1 A vevők felépítése

A digitális adások vételének megszakadó, „könyökös” jellege az átlagos hallgató számára nehezen felfogható. A tapasztalatok, az ember-digitális rádió kapcsolat egy teljesen új világot nyit meg a hallgató számára. Az adások megszakadása, a teljesen eltűnő program, a hangszóróból áradó csönd, majd az újra megszólaló program sokkal nehezebben hallgatható, mint az analóg rendszerek „elmegy, fütyül, torzít” követhető kapcsolata. Nem véletlen, hogy a hallgató számára elfogadható vételben egy percen belül mindössze egy másodpercnyi kiesés engedhető meg. Ehhez számítsuk hozzá az RH sávok hullámterjedési bizonytalanságát, és könnyen belátjuk, hogy egy adott terület megbízható, a hallgatók által elfogadható, élvezhető, a rádióhoz, programhoz kötő folyamatos ellátása a szolgáltató számára nehéz feladatot jelent.
Külön kell szólni a vevőkészülékről. A DRM adások megindulásakor minden hallgató számára könnyen hozzáférhető vevő nem volt kapható. Az első, kereskedelmi forgalomban kapható vevő 2004. májusában jelent meg (DRM 2010). A bonyolult, DRM jelstruktúra középfrekvenciáról történő demodulálására a kísérleti vételi elrendezésekben számítógépet alkalmaztak. A vevőkészülék klasszikus, rádiófrekvenciás fokozatai, helyi oszcillátora nem különbözött a megszokottól: az eltérés a középfrekvenciás fokozatban volt. A tipikusan 450 KHz körüli középfrekvenciát a számítógépes demodulátorhoz kellett illeszteni.
A számítógépbe analóg jelet a hangkártyán keresztül vihetünk be. Ehhez azonban a 450 KHz-es jelet alacsonyabb frekvenciára, tipikusan 12 KHz-re kellett lekeverni. Ez az az egység, különálló keverő, amivel ki kellett egészíteni a meglévő vevőket. A keverő mellett a jelenlegi vevők középfrekvenciás sávszélességét is meg kellett növelni. Az AM vételhez tipikusan 7-8 KHz sávszélességű középfrekvenciás szűrőt alkalmaztak, míg a DRM RH vétele 10 KHz-es sávszélességet kíván.
Az előző, speciális vételi elrendezést kívánó (módosított, félprofesszionális vevőkészülék + számítógép) vevőállomáshoz egy kültéri antenna is tartozik, amivel a vett jel szintjét növeljük és kimenekülünk a szoba zajos környezetéből. Mindezekhez még egy jól működő szoftver is tartozik, melyet a tömeges alkalmazásra alkalmassá, olcsóvá tett a fejlesztő intézet.  Nem véletlen, hogy a 2003-ban meginduló, szélesebb körben publikált DRM adásokat alig néhány, professzionális környezettel rendelkező személy, rádióamatőr illetve intézmény tudta venni. Később, 2004. elejére az Interneten hozzáférhetővé vált ingyenes vevőszoftver is. Ez elvben a „fizetős”-höz hasonló, a vétel minősége nem különbözik elődjétől.
Az irányokat, a teljes vivőállomás költségét tekintve a vevőszoftver csak kis részt képvisel (60 euro). Ha a számítógépet adottnak tekintjük, akkor a járulékos beruházás (átalakított vevő) 1000 euro körüli kiadást jelent (a megfelelő vivő + antenna biztosítása). A DRM 2010-es vevőkészülék 700 euro körüli árban jelent meg a piacon.
Természetesen a vevők nem csak DRM adások vételére alkalmasak. A klasszikus AM (KH) és FM (URH) sávok mellett az RH sáv „visszakerült” a vételi sávok közé. A DRM által igényelt nagyobb sávszélességet tipikusan (a 7 KHz mellett 10 KHz-re is szükség van) külön sávszűrővel, átkapcsolhatóan valósítják meg. A 10 KHz-es, megnövelt sávszélesség a klasszikus AM vételnél is jobb minőséget biztosít. Alkalmazásakor azonban lecsökken a szomszédos csatornák jeleinek elnyomása, ezért a 10 KHz-es sávszélességet helyi, nagy teljesítményű adások vételére ajánlják.
A DRM 2010 csak hálózati táplálásról működik. Erre a benne lévő DRM processzorok nagy fogyasztása miatt van szükség. Az egyedi, már meglévő jelprocesszáló áramköri elemekből összerakott DRM demodulátor drága és nagy fogyasztású megoldás. Az olcsó, kis fogyasztású vevő kulcsa a tömeggyártási technológiával előállított, jelkezelő hardver. Erre még várni kell, hiszen a gyártók nem szívesen áldoznak kísérleti állapotban lévő rendszerek támogatására. A hasonló technológiák (DVB-T és DAB) már megteremtették ezt az áramkör/rendszer alapot, ami az előzőeknél jóval gyorsabb kutatás-fejlesztési eredményekhez vezethet.

3.2 A kísérleti adások struktúrája

A kísérleti adások a várható felhasználásokhoz illeszkednek. A KH sáv az egyik, legnagyobb felhasználó lehet. Nincsenek vevőantenna gondok, a vevőben lévő ferritantenna a felületi hullámon terjedő, döntően helyi jellegű adásokat jó minőségben veheti DRM adások esetén is. A KH, nagyobb távolságú, legalább egy ionoszféraugrást használó útvonalak szintén figyelemre méltók. Rosszabbak az interferenciaviszonyok, de a vétel minőségének javulása is látványos lehet. Az RH sávok több felhasználási lehetőséget kínálnak. A térhullámú sugárzás lehet közepes, 300-2000 km-re irányuló, vagy kifejezetten nagy távolságú (3000-8000 km).
Külön kell a helyi jellegű, kis területet lefedő RH adásokról szólni. A klasszikus megoldás a holtzóna nélküli, közel függőleges reflexióval működő ellátás (NVIS), ami holtzóna nélküli átvitelt biztosít. Ilyen például hazánk, illetve a környező országok határaihoz közeli területeinek besugárzása.
Az RH sávok újdonsága az FM hullámterjedés jellemzőit igyekszik az RH sáv felső részén (26 MHz) meghonosítani. Az egyenes vonalú, URH jellegű hullámterjedést használva egy-egy város és környezete könnyen, jó hatásfokkal ellátható egy magaslatra vagy toronyra telepített antennával. Ezzel a megoldással új, helyi műsorszóró sávot nyithatunk a jelenleg, városi környezetben általában zsúfolt FM sávok segítésére, és megindulhatna a 26 MHz-es sáv széleskörű felhasználása. Ne feledkezzünk meg a HH sávról sem. Bár műsorszórásra történő alkalmazása nem világméretű és sávszélessége kicsi, az átvitel minősége ezen a sávon is látványosan növelhető DRM alkalmazásakor.

3.3 Hazai vételkísérletek

A BME Szélessávú Hírközlés és Villamosságtan Tanszéke a Műegyetemi Rádió Clubbal szoros együttműködésben indította meg a hazai DRM vételkísérleteket, megfigyeléseket. Az első időszakban csak az RH sávon volt lehetőség megfigyelésre. Komoly gondot okozott, hogy hazánk nem szerepelt egyik szolgáltató ellátottsági körzetében sem. A célterület általában Nyugat-Európa, illetve a Skandináv országok voltak.
A vevőállomás felépítése már induláskor is a legkorszerűbb hardver megoldásokat tartalmazta. A vevőkészülék a 9-30 MHz-es sávban üzemelő Rhode-Schwartz EM010-es típus volt. Ez a vevő lehetővé tette, hogy a kísérleteknél szükséges beállításokat, változtatásokat könnyen, számítógép-vezérléssel valósítsuk meg. A vétel sávszélessége az RH vételnél szükséges 10 KHz-re, illetve KH vételnél 9,2 KHz-re beállítható volt, a 3. középfrekvenciát a számítógépes demodulátorhoz 12 KHz-en tudtuk illeszteni.
Az automatikus erősítésszabályozás időállandója akár 9 másodpercre is beállítható volt. A vevőt teljes flexibilitás jellemezte, bár ára miatt (kb. 10 ezer euro) általános célú felhasználásra nem ajánlott. A kezdeti kísérletek vételeihez keskenysávú dipólt használtunk, amivel, amennyiben Magyarországra egyáltalán jutott jel, a vételhez szükséges szintet biztosítani tudtuk. A 12 KHz-en a vevőbe érkező DMR jelstruktúrát egy demoduláló szoftver biztosította, szólaltatta meg a hangprogramot, illetve megjelenítette a multimédia szöveget/képet.
Sorban felvettük a kapcsolatot a DRM adások szolgáltatóival, kérve őket a magyarországi sugárzásra. Viszonzásul a vevőállomásunkat Interneten is kezelhetővé/hallhatóvá tettük, ezzel segítve a szolgáltatókat, hogy adásuk magyarországi vételéről közvetlenül, valós időben értesüljenek. Feltehető, hogy a folyamatos vételi működést biztosító segítségünk is hozzájárult ahhoz, hogy a kísérleti adásokat sugárzó szolgáltatók ellátottsági körzetüket Magyarországra is kiterjesszék. 2004. közepére eljutottunk oda, hogy az RH sávban a nap szinte teljes idején vehetők kísérleti adások.
A kezdeti megfigyelések elsődleges célja a vétel minőségének analizálása volt. Előfordult, hogy a szolgáltatók azonos programot sugároztak a klasszikus AM és DRM felhasználásával, és a frekvencia csak 50-100 KHz-el tért el, az adás telephelye azonos, a teljesítménye közel azonos volt. A két adás vételi minősége, a várakozásnak megfelelően nagyon eltért egymástól. A DRM valóban FM-hez hasonló, szépen hangzó minőséget biztosított. Ha a hallgató nem ismerte a vételi körülményeket, azonnal FM adásnak minősítette a hallottakat.
A minőség szempontjából a DRM valóban újat, a réginél lényegesen jobbat hozott. Az első vételek a minőség, jó hangzás mellett feltárták a digitális átvitel gyenge pontját, a vétel megszakadását, kiesését. Világossá vált, hogy az ellátott területről származó, visszacsatolás jellegű riportok nélkül lehetetlen a mindenkori terjedési állapotot figyelembe venni, az átvitelt optimalizálni. Erre különösen az RH átvitelnél van szükség, de nélkülözhetetlen a KH ellátásnál is, főleg éjszaka.
A rossz vételi körülményeket analizálva kettő alapvető okot lehetett felfedezni. Az egyik a saját csatornás AM zavar, a másik a nem megfelelően, az ionoszféra állapotához nem illeszkedően választott adásmód (robosztussági fok, hibakorrekció). Az AM zavar kiküszöbölésére megfelelő nemzetközi koordinálással, illetve a DRM adás teljesítményének növelésével lenne megoldható. Az ionoszféra-torzítás csökkentése nem lehetséges a teljesítmény növelésével. Ha kifogyott a hibavédelmi lehetőség, akkor csak egy másik sugárzási frekvenciára hangolás segíthet, ahol az ionoszféra stabilabban viselkedik.
A kísérletek első időszakában a döntő cél a megfelelő frekvencia és csatornakódolás optimalizálása volt. 2004. közepétől indultak meg azok az RH kísérleti adások, amik az optimalizált DRM átviteli paraméterek használata mellett az egyszerű vételi lehetőséget vizsgálták. Hétvégi megfigyelési programokat hirdettek meg, amik az egyszerű vételi elrendezés használhatóságának igazolását szolgálták.
Az adott célterületre három frekvenciahasználatot optimalizáltak (reggeli, déli és esti), majd ezek vételének jellemzését kérték. Hazai megfigyeléseink elgondolkodtató eredményre vezettek. A szobában elhelyezett, saját antennával rendelkező DRM 2010-es vevőkészülék a célterületen belül csak a reggeli, az RH sáv felső tartományában sugárzott adást volt képes venni. A déli, illetve esti adások a kis jelszint és nem az ionoszféra torzítása miatt voltak vehetetlenek. Az esti frekvencia a KH sávban egy ugrással jutott Magyarország területére. A vevőkészülék ferritantennája kevés jelet adott a vételhez.
Ugyanezt a kísérletet megismételve egyetemi, laboratóriumi körülmények között, egyetlen adást sem lehetett venni. Az ok a kis jelszint (az épület árnyékolása) és a nagy belső zavarszint (számítógépek). A kísérletekből leszűrt tapasztalatok arra utalnak, hogy a rövid antennás, belső, szobában történő vételhez meglehetősen nagy jelszintre van szükség. Különösen reménytelen helyzet alakulhat ki a belső vétellel kapcsolatban, ha tágabb alkalmazási teret kapnak a hálózati vezetéket átviteli közegnek használó adatátviteli hálózatok (Internet hozzáférés).
Marad, de a legtöbb esetben irreális a külső antenna használata, vagy a felhasználás leszűkítése olyan területekre, amelyek elegendő jelszintet juttatnak a szoba belső terébe. Ezek az NVIS jellegű RH, a felületi hullámot használó KH és HH összeköttetések. A jelenleg is futó kísérletek dönthetik el, hogy az URH jellegű RH felhasználásnak (26 MHz) mekkora jelentősége lesz a későbbiekben.
Ismételten meg kell jegyezni, hogy a DRM által szolgáltatott minőség lényegesen jobb a klasszikus AM-nél. Ez lehet a „motor” a DAB-nál sikeresebb elterjesztésben, hiszen a DAB egyik „hibája” az analóg FM-hez viszonyított kis (vagy nulla) minőségbeli különbség.
A BME által üzemeltetett, általános célú, DRM demodulátorral ellátott, Interneten hozzáférhető vevőállomást 2003 közepétől kezdődően 2004 júniusáig több szolgáltató is használta. Az RTL-Luxemburg gyakran ellenőrizte adását 6095 KHz-en. Hasonló felhasználó volt a BBC 7320 KHz-en. A Műsorszórási Alap segítségével 2003 májusa óta új, szélessávú RH dipol antennát kapott az állomás. Ezzel a teljes sávban egyenletessé vált a vételi lehetőség.
Nemzetközi szinten hasonló következtetéssel zárultak a vétel-megfigyelési kísérletek. Sajnálatos, hogy a környezetünkben nem volt KH megfigyelési lehetőség. Ez a felhasználás hazai szempontból különösen fontos lehet. Az Angliából, éjszaka, 1296 KHz-en sugárzott adások sajnos hazánkban vehetetlenek, aminek oka a nagy sajátcsatornás interferencia. A Németországból a 3995 KHz-en este, illetve a napkelte és napnyugta körüli időszakban sugárzott adások Budapesten rendkívül jól vehetők. A fel-, illetve leépülő „D” réteg fölötti „F”-ről érkező jeleket a DR 2010-es vevő saját antennával kifogástalanul veszi. Ez előrevetíti a hasonló frekvenciájú hazai felhasználások lehetőségét is. Az adás sebessége 20 kbit/s, ami sztereo minőségű átvitelt és nagyon jó hangzást biztosít.

4.	A DRM alkalmazásának hálózattervezési következményei.

A DRM bevezetésekor a régi és az új zavartalan együttműködését kell biztosítani. További szigorítás a folyamatos átmenet biztosítása. Elképzelhető, hogy a gazdaságilag erősebb országok rövidebb idő alatt tudják megvalósítani az átállást, míg a szegényebbeknek ez hosszabb időbe telik majd. A hálózattervezés alapelve a kölcsönös zavarásnak a jelenleginél nem magasabb szinten tartása. Ez laboratóriumi körülmények között könnyen, a soknemzetiségű Európában nehezen valósítható meg.
Az új rendszerű sugárzást (DRM) a régit használóknak nem szabad zavaróbbnak érzékelni, mint az előzőt (AM). Hálózattervezési szempontokat figyelembe véve a DRM egy teljesen új szemléletet hoz az ionoszférikus (térhullámú) ellátottság esetén. Az ez ideig soha nem alkalmazott, nagyfokú alkalmazkodó képességgel a mindenkori hullámterjedéshez lehet az adóoldal jellemzőit illeszteni. Hasonló kísérletek ugyan folytak az AM adások esetén is (pl. a VOA monitoring rendszere vagy a BBC az első reflektálást ellenőrző ionoszféra szondázása), de eredményességük mérsékelt volt.
A jelenlegi helyzetben egy terület adott időpontban történő, jó minőségű ellátottságának biztosításához elsődlegesen az adás frekvenciáját, majd az átvitel jellemzőit (sebesség, FEC) kell megfelelően megválasztani. Az adást a folyamatos, valós idejű, a célterületről származó mintákra alapozott önellenőrzés jellemzi. Ez eredményezhet automatikus vagy kézi vezérlésen alapuló beavatkozást, optimalizálást. Az adás teljesítménye az azonos és/vagy szomszédos csatornán adók vételét befolyásolja. Ezekre is ügyelni kell, hiszen a DRM nem okozhat az előző (AM) rendszerekben zavarási/interferencia körülményváltozást.
Nagy földrajzi területek ellátásánál felmerülhet a több helyről, azonos időben, azonos frekvencián történő sugárzás lehetősége is. Az egyetlen frekvenciát használó hálózatok (Single Frequency Network) alkalmazása is számításba jöhet. Ezekkel kapcsolatban a DAB esetén már jó eredmények vannak. A DRM 2004 elején kezdte meg az SFN hálózatokkal az RH sávokban történő kísérletezést. Eredmények 2004 közepén még nem kerültek analizálásra/nyilvánosságra.
Az eddig használatos hálózattervezési alapelveket a DRM bevezetése alapvetően nem befolyásolja, azonban kedvező hatást gyakorolhat a kisugárzott teljesítményekre (környezetvédelem). A teljesítményviszonyokat illetően a KH sávban születtek érdekes összehasonlító adatok; ezek szerint egy adott terület ellátásához az AM adásoknál 7dB-lel kisebb, mintegy negyedrésznyi teljesítményre van szükség. Példaként vegyük hazánkat. A Kossuth solti adója 1MW-os vevőteljesítményt sugároz Magyarország ellátására. E terület ellátásához DRM esetén kb. 200KW-os átlagteljesítményű DRM adót kellene használni.
Ne feledjük, hogy a klasszikus AM és a DRM hosszú idejű összeférésének, a folyamatos átmenet lehetőségének alapvető követelménye az ITU által ajánlott elfoglalt sávszélességre/zavarási viszonyokra vonatkozó előírások biztosítása.

4.1 Frekvenciagazdálkodási kérdések

A jelenleg is folyó, részben már használható eredményeket adó, kísérleti adások/vételek alapvető célja olyan frekvenciagazdálkodási kérdések vizsgálata, amelyek segítségével a régi és új rendszer összeférhetősége biztosítható lesz. Természetesen a felületi hullámú terjedések esetén ez lényegesen könnyebb, mint a térhullámú útvonalakon. További nehézséget jelent az adások vételének eltérő minősítése (megszakadás a digitális vételben, folyamatos kapcsolat AM esetén).
Előnyt hozhat egy adott célterületnél a kevesebb frekvencia használata, hiszen a vétel minőségének célterületén belüli, az adó általi folyamatos követése minimális számú frekvencia felhasználását kívánja. Csak azon a frekvencián fog sugározni a szolgáltató, ahol a vétel kifogástalan. Ezzel az ionoszféraváltozások okozta ellátottsági gondok is minimalizálhatók.
A vegyes, felületi- és térhullámú alkalmazásoknál – ha ez cél – lesz lehetőség a minőség (adatsebesség) csökkentésével az ellátottsági terület növelésére (pl. Kossuth az éjszakai órákban). Zavarmentes vétel érhető el a moduláció megváltoztatásával is, pl. 16QAM használata 64QAM helyett és/vagy megnövelt számú FEC bit beiktatása az átvitelbe. A frekvenciagazdálkodás szempontjából a DRM alkalmazása hosszú távon előnyös. Ezek az előnyök az átállás során folyamatosan kerülnek elő.

5.	A DRM bevezetésének gazdasági feltételei és kihatásai

Az előzőekben leírtak alapján feltehetően mindenki előtt világossá vált a DRM által nyújtott előny, ami a szolgáltató és a hallgató oldalán is jelentkezik. Az átállás, az új bevezetése nem egyszerű feladat. Gondoljunk a milliárdos számban üzemelő, néhány már dollárért megvehető vevőkre. Ezek kiváltása egy hasonló árú, de sokkal jobb szolgáltatásnyújtóra a legnehezebb feladat.
A 30 MHz alatti hullámterjedési jellemzők egyedülállóak. Ha a nagy területi ellátásra gondolunk, csak a műholdas műsorszórás jelenthet konkurenciát. A műholdakról érkező adások vétele viszont nem valósítható meg még az egyszerűbb épületek belsejében sem, ahol a KH vétel zavartalan lehet.
Az átállás alapvető feltétele az adott környezet, társadalom fejlettsége. A gazdaságilag fejlett országok „megengedhetik maguknak” a DRM elterjedésének segítését. A bevezetést költségeinek nagy része a hallgatókat terheli. Nekik kell új vevőket vásárolni. A szolgáltatót terhelő költségek, az egy adóval ellátható nagy földrajzi terület miatt viszonylag kicsik, kisebbek, mint egy FM, sok adóra épülő hálózatnál. Tovább csökkenthető a szolgáltató átállási költsége, ha arra gondolunk, hogy a már meglévő, viszonylag korszerű adók az új árnak a töredékéért átalakíthatók DRM üzemre, akkor még jobban érzékelhető a vevők árának fontossága.
A DAB európai elterjedésének lassúsága még a fejlett országokban (Anglia, Németország) sem volt egyszerűen a vevők árának kérdése. Olcsó vevők és közel 100%-os ellátás mellett sem indult meg, gyorsult fel a DRM elterjedése Angliában mindaddig, amíg a szolgáltatók rá nem éreztek a sugárzott programok vonzerejének meghatározó szerepére. A régi, rossz DAB programstruktúra alapvetően az FM adások kiváltását tűzte ki célul. Az átállási elképzelés szerint az FM adások párhuzamosan szóltak volna a DAB adókon. A hallgatót a minőségi különbség kellett volna, hogy az FM sáv elhagyására ösztönözze. Ez nem történt meg. Az új műsorszerkezetek, programok jelenleg Angliában csak a DAB adásokban hallhatók. A hallgatottság rendkívüli módon megnövekedett.
A gazdaságosság vizsgálatakor arra is gondolni kell, hogy a DRM bevezetése hozhat-e felszabaduló (eladható) frekvenciákat. A válasz erre egyértelműen: nem. Örülnünk kell, hogy az AM adások által használt sávokba egy jóval jobb minőséget produkáló DRM adást tudunk beiktatni. Az RH adások ugyan adnak reményt a jobb frekvencia-kihasználásra, de itt az ionoszférikus terjedés bizonytalansága jelenthet gondot. 
Ha az átállást mint a vevőkészülékek potenciális piacának növekményét tekintjük, akkor a helyzet a vevőkészülékeket gyártók számára rendkívül pozitív. Milliárdos nagyságrendű számban lehetne vevőket cserélni. Elképesztően nagy lehetőség! A vevőkészülékek cseréjét a DAB is sürgeti. Ha a DAB vételére alkalmassá teszik a vevőt, akkor a DRM csak egy szoftverbővítményt jelenthet.
Feltehetően hosszú időn keresztül együtt kell élnie a régi és az új rendszereknek. A DRM szempontjából előnyös helyzet alakult ki az AM sávok, különösen az RH népszerűségének, felhasználásának az utóbbi évtizedben mélypontra kerülésével. Nyitva a „pálya” a DRM bevezetése előtt.

6.	A DRM vevőkészülék ellátás helyzete

Röviden összefoglalva, a DRM vevőkészülék-ellátás kezdeti stádiumban van. Ez természetes, hiszen a DRM kísérletek idejét éljük. Nem zárultak még le azok az alapvető vizsgálatok sem, amik hosszú időre befagyaszthatják a DRM ajánlásokat. Amíg a vevőkészülékek potenciális fejlesztői/gyártók nem látnak biztos lehetőséget a piac növelésére, addig csak nagyon óvatos lépéseket tesznek.
2004. közepére, többszörös megjelenési határidő-módosítás után jelent meg az első DRM vevő a piacon. A DRM 2010-es konstrukciója alapvető ellentmondásokkal terhelt. A DRM 2010 mérete a táskarádió kategóriába esik. A könnyű hordozhatóság ugyanakkor megkívánná a telepről történő üzemeltetést is. Ezt azonban a vevőkészülék nem tudja, mert a DRM demodulálását végző hardver (célprocesszor) fogyasztása 4-5 W körül van, emiatt a vevő energiaellátása csak hálózatról történhet. Ez egyben korlátozza a felhasználás lehetőségét is.
További érdekes konstrukciós újdonság a külső RH antenna csatlakozási lehetőség megteremtése. Ezzel rosszabb körülmények között javítható a vétel, ha a hallgatónak lehetősége van külső antenna felszerelésére. Képzeljünk el egy lakótelepi vételt. Hová helyezi a hallgató a külső antennát? A készülék saját antennája kb. 70 cm hosszú, ami az RH sávokban rendkívül hatástalan.
A DRM 2010 konstruktőrei a DRM vétel mellett megtartották a klasszikus AM és FM sávokat is. Érdekes vevő konstrukciók alakulnak ki. A DAB már megoldotta a kis fogyasztású processzorok tömeges, olcsó előállítását. Az olcsó, a fejlett országok hallgatói számára könnyen megvásárolható vevők jelentek meg a piacon. Ezek képesek a DAB két frekvenciasávjának (220 MHz és 1,5 GHz) és a jelenlegi AM és FM adások sávjainak vételére. A vevő meglehetősen bonyolult felépítésű.
Szinte magától adódna, hogy a jelenlegi fejlesztési fázisban a DRM vétel is bekerüljön a vevő jelfeldolgozó processzorának szoftverébe. Az így kialakított konstrukció képes lenne a 150 KHz – 30 MHz közötti sávokban a klasszikus AM és DRM adások, 88-108 MHz között a klasszikus FM, míg a 220 MHz és az 1,5 GHz-es sávokban a DAB vételére. Ennek a vevőnek a létrehozása nagy kihívás a konstruktőrök számára. Meg kell jegyezni, hogy a jelenlegi áramköri technológia lehetővé teszi az előző specifikáció megvalósítását.
Napjaink hallgatója rádióját leggyakrabban, sőt szinte kizárólag a gépkocsiban ülve hallgatja. Erre a hallgatási környezetbe nem csak az előző, földi adások szeretnének bejutni, de igényt tartanak rá a műholdas adások is (az USA Sirius és Rock and Roll rendszerei).
A gépkocsiban ülő hallgató a „bőség zavarában” van. A gépkocsit eladók rövidesen megkezdik a DAB, és feltehetően nem túl sokára a DRM vevők gépkocsiba épített változatának árusítását. A DAB helyzeti előnyben van. Nyitott kérdés, hogy a DRM rövid időn belül fel tud-e zárkózni. A párharcban a DAB nagyobb sebességű/kapacitású átvitellel, de kisebb ellátottsági körzettel, bonyolultabb adáshálózattal rendelkezik. A DRM előnye a „mindenhova” eljutó hullámterjedés használata. Ez a hullámterjedés a műholdas rendszereket is legyőzi, különösen a városi vagy szabdalt terep esetén.
A jelenleg hozzáférhető, egyetlen DRM vevő irreálisan magas árával a kísérletezőknek, újat keresőknek nyújt lehetőséget. Az előrejelzések, amik a DAB esetében legalább 10 évet terveztek, a DRM gyorsabb felfutására a 2005-2008-as éveket jósolják. 
Nem szabad azonban a csak műszaki jellemzőket kiemelők hibájába esnünk. Ha a tartalmi, szolgáltatásbeli különbség nem válik húzóerővé, akkor a DRM fejlődése a DAB-hoz hasonlóan megakad, csak műszaki sikerré minősül. Az RH sávok minimális kihasználtsága miatt itt könnyebb a teljes tartalmi változtatás. A KH sáv helyzete már nehezebb. Sok szolgáltató csak a minőség növekedésének vonzerejére számít, és a meglévővel azonos programok sugárzásában gondolkodik. A DAB kudarca alapján állíthatjuk, hogy ez az út nem járható.

7.	A DRM-mel biztosítható szolgáltatások

Az átvitel digitális jellege lehetővé teszi bármilyen, digitális formába önthető információ átvitelét. Az átviteli sebesség korlátolt, ami behatárolja a lehetőségeket. Írásos, szöveg jellegű információt könnyen átvihetünk. Az alsó sebességhatár, ami a kísérletekben eredményesen alkalmaztak, 80 bit/s körüli volt. Ez elegendő egy-egy gyors hír, rövid kommentár átvitelére. Ez a sebesség még néhány kbit/s-os beszédátvitel mellett is elfér, nem okoz érzékelhető minőségromlást (2,4 kbit/s-80 bit/s). A másik szélső eset a 20 kbit/s-os átvitel, ahol, ahogy ezt a gyakorlat is igazolta, 3 kbit/s-os sebességgel is át lehet vinni információt. Ez már alkalmas hosszabb szöveg (oldalak) és egyszerű állókép átvitelére is.
Ha hosszabb időben, gyűjtő jellegű, memóriába töltő és késleltetve megjelenítő megoldásban gondolkozunk, akkor nagyobb a lehetőség. Átvihetünk, feltölthetünk oldalakat, amikhez egy tartalomjegyzéken keresztül férhetünk hozzá (Internet-jelleg). A szöveg, képek átvitele az FM adóknál megszokott, a hallgató tájékoztatását segítő információk (közlekedés, időjárás) közlését jelenti. Röviden úgy mondhatnánk, hogy az adó/stúdió oldalról nincs korlátja (legfeljebb idő szükséges) az egyszerűbb struktúrájú, a hallgatókat érdeklő programok átvitelének.
Az igazi korlát, mint ez a DAB esetében is gondot jelent, a vevő oldali megjelenítés. A rádiótelefon technológia ugyan megteremtette a kisméretű, olcsó kijelzőket, de ezek elhelyezése a vevőkben még valószínűleg várat magára. A vevő képernyőnek jól olvashatónak, meglehetősen nagynak kell lennie, hiszen a hallgató a vevőt, a rádiótelefonoktól eltérően, nem tartja a szeme elé, ha olvasni akarja a híreket.
A DRM 2010-es készülék viszonylag nagy, csak szöveg megjelenítésére alkalmas kijelzőt használ, azon az alapinformációk (állomásazonosító) automatikusan megjelennek. Ha hosszú a szó vagy a szöveg, a betűket futtatva, ismételve teszi lehetővé a teljes tartalom megismerését. Külön gombbal (Info) jeleníthetjük meg a hír jellegű információt, míg az Expert Info gombot megnyomva az adás alapvető jellemzőit, a vétel minősítését olvashatjuk (pl. 64/16 QAM, 20 kbit/s, MER 20 dB). Ezek feltehetően csak átmenetileg szerepelnek a menüben, erre a hallgatónak nincs szüksége.
A vevőt hallgatva, nagyon jónak mondható a gyors hozzáférésű csatorna által nyújtott „megnyugtató” szolgáltatás. Az adóra hangolva 1-2 másodpercen belül megjelenik az állomás azonosítása, vagy a nincs jel (NO SIGNAL) felirat. Ha a FAC csatorna adataihoz hozzáfér a vevő, és abban talál másik adásfrekvenciára utaló adatot, akkor a vevőt áthangolhatja a másik frekvenciára. Erre akkor van szükség, amikor a vevő processzora nem tudja a programot hordozó MSC csatornát kibontani. Az FM rendszerek RDS csatornája ugyan képes ilyen szolgáltatásra, de a DRM ezt jóval ügyesebben oldotta meg. Akkor is áthangol, ha a hallgató semmit nem hall. RDS esetén az adatok átvitele a programmal azonos szintű védelmet kapott. Ha nem tudja venni a programot, nem kap információt sem. El kell ismerni, hogy a DRM nem tud a DAB-al versenyezni az átvitt információk mennyiségét illetően, de olyan helyre is eljuthat, ahová más szolgáltatás nem ér el.
Napjainkban gyakran hallunk a hírközlés és a műsorszórás közeledéséről. Ez nem csak az átviteli megoldásokra, hanem a felhasznált eszközökre is vonatkozik. A jövő vevőkészüléke (feltehetően) univerzális megjelenítési lehetőséggel fog rendelkezni, azon az adás által meghatározott információk jeleníthetők majd meg.
Az FM rendszerek RDS technológiájának szinte minden alkotóeleme (pl. a futó és a jövőben sugárzásra kerülő programok) áttehető a DRM adások adatai közé.

8.	A DRM technológia bevezetésének általános helyzete

A 30 MHz alatti műsorszórás iránti érdeklődés csökkenése az 1990-es évek közepére a műszaki és médiaszakemberek előtt egyértelműen világossá vált. 1966 szeptemberében, Párizsban ült össze egy szakértői csoport, amely a legnagyobb műsorszóró berendezéseket gyártó cégek képviselőit tömörítette. A megbeszélések eredménye egy közös nyilatkozat kiadása volt, ami szerint, ha nem történik valami, az AM műsorszórás napjai meg vannak számlálva.
1996. novemberében egy még szélesebb körű szakértői csoport ült össze, illetve nyilatkozta, hogy az AM műsorszórás jövője a digitalizálás lehet. Egyetértettek abban is, hogy egy új szervezetet kell létrehozni, amely a Digital Radio Mondiale (DRM) elnevezéssel a 30 MHz alatti digitális műsorszóró rendszerfejlesztéseket koordinálja. Célja egy világszabvány létrehozása, aminek alapvetően felhasználó-orientáltnak és piacmotiváltnak kell lennie.
A DRM szervezet (konzorcium) tagjai a legnagyobb műsorszóró és médiavállalkozások környezetéből kerültek ki. Magyarországról az Antenna Hungária teljes jogú, míg a Nemzeti Hírközlési Hatóság megfigyelői státusszal rendelkező tag. Hazánknak tehát viszonylag szoros kapcsolata van a szervezettel.
A DRM szervezetben folytatott intenzív kutatások eredményeként 2002-től kezdődően megindultak a kísérleti adások. Ezek először csak zártabb körben zajlottak, majd 2003. január 30. után egyre szélesebb körűvé váltak. 2003. január 30. után az IEC (International Electrotechnical Committee) nemzetközi szabvánnyá tette az eddigi ajánlások szintjén megjelenő DRM rendszert. A világszabvánnyá válás szépséghibája, hogy ez csak az ITU 1-es és 3-as körzetét érintette, míg a 2-es körzet (Észak- és Dél-Amerika) nem csatlakozott. Az USA álláspontja szerint a DRM rendszerű adások csak RH sávokban kerülhetnek felhasználásra. A KH sávra az USA önálló rendszert dolgozott ki.
A rendszeres, nem kísérleti szolgáltatás jellegű DRM adások 2003. júniusában a WRC (Világ Rádió Konferencia) idején szólaltak meg. Az azóta eltelt egy évben az adások száma rohamosan nőtt. A legtöbb DRM adó Európában üzemel. A DRM adások idejének növekedése kedvező hátteret biztosított a vevőhelyek számának növekedéséhez. 2004 májusáig csak a DRM adások számítógépes vétele volt lehetséges. 2003 decemberében az eladott demoduláló szoftverek száma 735 volt. Az országok szerinti eloszlásban a vezető országok, illetve az eladott szoftverek száma:

Németország:			255
USA:				129
Anglia:			96
Hollandia:			66
Svájc:				16
Ausztria:			15
Belgium:			14
Magyarország:		3

E számok mellett valószínű, hogy a szabadon hozzáférhető demodulátor szoftvert használók száma kb. az előzőekkel azonos lehet.
A vételi megfigyelések eredményét és a vétellel kapcsolatos véleményeket Interneten keresztül gyűjtik a szolgáltatók. A kísérletek rendkívül sokrétűek. A szolgáltatók igyekeznek megismerni, összehasonlítani a régi és az új rendszer vételi lehetőségét. Szinte minden szolgáltató kísérletezik a vételi eredményekre alapozott, azokhoz alkalmazható adási paraméterek optimalizálásával (QoSAM). A hullámterjedéshez alkalmazkodó, adott területet a nap 24 órájában ellátni akaró kísérletek is folynak. Az azonos frekvenciát használó, több adóval támogatott rendszerkísérletek 2004 elején indultak (SFN hálózat). A DRM 2010-es vevőkészülék megjelenésével előtérbe került a szobán belüli, saját vevőantennával történő vételi lehetőségek vizsgálata is.
A szolgáltatásszerűen sugárzó legnagyobb szolgáltatók: Deutsche Welle, BBC, Voice of Russia, Radio Australia, China Radio, RTL-Luxemburg, Radio Kuwait, Radio Taiwan Int., Radio Sweden, Vatican Radio, Czech Radio stb. Az adások nagy része rádióprogramot tartalmaz. Kiemelt helyen szerepelnek a zenei programok, amiknek minőségét a hallgató értékelheti.
Az adásidő/hallgató arány Európában, az RH sávban nagyon kedvező. Erre szükség is van, hiszen ezeknek kell vonzani a hallgatókat, illetve meggyőzni a vevőkészülék-fejlesztőket, hogy érdemes a kisfogyasztású célprocesszorok fejlesztésére jelentős tőkét befektetni. A műsorszórásban lezajló digitális „robbanás” a vevőfejlesztőket várakozásra ösztönzi. Alig hogy megjelentek a viszonylag olcsó DAB vevők, már gondolkozni kell a DRM vétellel kiegészített konstrukción.
A „mindent tudó” vevőkészülék meglehetősen bonyolulttá válik. Venni kell a klasszikus üzemmódokat (AM; FM) és az új digitálisakat (DAB; DRM). A frekvenciasávok is kibővülnek a 220 MHz-es és 1,5 GHz-es sávval. A háttérben nyomul a közvetlen műholdas rádió jellegű műsorszórás, ami szintén helyet követel a vevőkben. Jelenleg csak az USA-ban gyorsultak fel a műholdas műsorszórás fejlesztései, de megjelentek az első publikációk az európai lehetőségekről is.
Ne feledjük, döntően a fejlett országok képviselik a fejlesztések húzóerejét. A fejlődő, szegény országok lakosai számára változatlanul a klasszikus megoldások férhetők hozzá olcsón. Jó példa erre a Worldspace műholdas műsorszóró rendszere, ami nem tud teret nyerni a szegény országok lakosai körében.

9.	A DRM hazai alkalmazásának lehetőségei

Magyarországon három területen számíthat alkalmazásra a DRM. A klasszikus KH területen minőségjavítást eredményezhet. Ez nem csak az egyszerű régi-új felváltást jelenti, hanem az éjszakai órákban a minőségi vétel körzetének kiterjesztését is. Ne feledjük, hogy a régiről újra váltás mindenképpen tartalmi változást is kell, hogy hozzon.
Hazánkban kiváló lehetőség kínálkozna az új KH felhasználás területén komoly kísérleti adások megindítására. A Katolikus rádió Siófokon és Szolnokon 2005-ben megszólaló adói AM szinkron hálózatban fognak üzemelni. Ezekkel az éjszakai órákban meg lehetne kezdeni az SFN (egyetlen frekvenciát használó) DRM hálózati kísérleteket.
A rendelkezésre álló hazai adópark adói közül csak a legújabbakat lehet átállítani DRM üzemre. Kiesik a kísérleti lehetőségből a solti Kossuth adó, ami konstrukciójánál fogva alkalmatlan DRM adások lebonyolítására. A kisebb, körzeti adók közül a pécsi (tudomásunk szerint) azonnal indíthatna kísérleti adást. DRM adási paraméterei nemzetközi szinten is egyeztetettek.
Nem szabad elhanyagolni azonban a járulékos beruházásokat sem, amelyek adónként egy új DRM kódoló/meghajtó fokozat beszerzését is jelentik. Ez azonban az adók árához viszonyítva kis beruházást jelent.
Elhelyezkedést tekintve a lakihegyi telephelyen üzemelő, körzeti célú KH adó vételkörzetébe esik a legtöbb potenciális hallgató (Budapest). Megfontolandó a kísérletek ezen adóval történő indítása.
A hazai, rövidhullámú adásokat tekintve a 6025 KHz-en sugárzó Budapest rádió célterületei viszonylag kis távolságra helyezkednek el. Az adások DRM-mel történő megindítása itt is lényeges minőségjavulást eredményezhet. Sajnos a régi, jászberényi adók cserére szorulnak, nem alkalmasak DRM adások megvalósítására. Igaz, erre így is, úgy is szükség lesz, hiszen napjainkban egy elektroncsöves konstrukciójú adó üzemeltetése meglehetősen sok pénzbe kerül. A meglévő telephelyeket (antennákat) esetleg fel lehetne ajánlani DRM kisugárzásokra is, ahogy ezt több, nagy szolgáltató teszi (pl. BBC). Ehhez ügyes piacpolitika szükséges.
Az RH felhasználás területén a 26 MHz-es sáv látszik a legegyszerűbben megoldható beruházásnak. Az URH jellegű hullámterjedésen alapuló ellátással Budapest és körzete esetében nagy potenciális hallgatótömegeket lehetne elérni a 26 MHz-es sávban történő sugárzással. A vétel-megfigyelési eredmények világszerte érdeklődésre tarthatnak számot (nagyvárosi ellátás).
A hazai DRM kultúra elterjesztésében nagy előrelépés a Nemzeti Hírközlési Hivatalban létrehozott, Interneten hozzáférhető vevőállomás, ami jelenleg nemzetközi, de később hazai szinten is figyelési lehetőséget biztosíthatna a QoSAM minőségbiztosításhoz. Érdemes lenne folytatni a kutatásokat egyszerű, bárhol elhelyezhető monitor állomások fejlesztése területén, amelyek a hazai alkalmazásokat segítenék.
Ismételten fel kell hívni a figyelmet a hazai tudás-fejlesztés fontosságára. A DRM bevezetése, működtetése teljesen újat hoz a műsorszórásban. Ezek megismertetése a felhasználói (hallgatói) körben éppen olyan fontos, mint a jelenlegi és a jövőbeni szakemberek körében. Örvendetes előrelépés volt a Műsorszórási Alapnak a BMGE oktatási hátteréhez nyújtott segítsége. Ezzel lényegesen előre lehetett lépni a mérnökorientált műsorszórás, különösen annak rendszertechnikai, méréstechnikai területén.

10.	A DRM bevezetése és a szabályozási környezet

Műszaki szempontból a bevezetés már napjainkban sem okoz gondot. Az alapvető rendszertechnikai paraméterek véglegesnek tekinthetők, illetve a kisebb, várható módosítások legfeljebb szoftvermódosítást igényelnek.
A DRM kutatás-fejlesztés elindulásakor alapvető cél volt a régi és az új összeférése, együttes üzeme. Az alapajánlások részletesen, „receptszerűen” ismertetik az összeférési gondokat, az interferencia-viszonyokat. Ezeknek az igényeknek való megfeleléssel bármelyik szolgáltató gond nélkül átállhat DRM adásra anélkül, hogy az azonos és/vagy szomszédos csatornán sugárzók ellátottsági körzetét csökkentené.
Hazai szempontból szerencsénk, hogy az évek óta használt AM frekvenciák még rendelkezésre állnak, felhasználhatók. A DRM eredmények ismeretében továbbra is meg kellene tartani/védeni ezeket, miközben a potenciális felhasználók számára ismertté/vonzóvá kellene tenni (PR tevékenység) a DRM előnyeit. A meglévő adópark felhasználásával lehetőséget kellene teremteni kísérleti adások indítására, ezek eredményeit nemzetközi szinten is be kellene mutatni (vö. konzorciumi tagok szerepe). Meg kellene találni azt a jogi megoldást, ami a kísérleti „műsorszerű” adásokat nem minősíti klasszikus műsorszórásnak, és ezzel megkönnyíti az elindításukat.

11.	Javaslat a DRM bevezetésével kapcsolatban szükséges döntésekre

Meg kell fontolni, hogy milyen könnyítésekre lenne szükség a jelenlegi műsorszórási struktúrában, törvénykezésben, hogy a kísérleti fázisában megkönnyítsük a műsorszórók (fejlesztők) helyzetét.
A tartalmukban is átgondolt adásokkal egy-egy új műsorszórási technológia előretörését lehetne segíteni. A DRM esetében az előzőektől (DVB-T; DAB) eltérő a frekvenciasávok és az adóhálózat használata. Az előzőek esetén, bár a DVB-T a régi, analóg TV technológiával azonos frekvenciasávot használ, az adói teljesen eltérőek. A DRM technológiában a régi és új együttélése a frekvenciasávok és az adók azonosságában nyilvánul meg. 
Frekvencia használat szempontjából igazán újat nem hoz, hiszen létrehozásánál az egyik legfontosabb a régivel való összeférés volt. Ennek megfelelően az KH adóparkra alapozva lehetőség lenne kísérleti adások megindítására. Az RH adásoknál a városi alkalmazások műszaki fejlesztése (26 MHz-es sáv) meglehetősen kis befektetést igényelne. Német mintára 100 W körüli adóteljesítménnyel már el lehetne indulni.
A hazai RH adások szükségességének felülvizsgálatakor meghatározó jelleggel lehetne figyelembe venni az EU területére irányuló DRM adásokat. Ezek jelentősége a következő években várhatóan megnő.
Az újra történő átállást segítendő kiemelt szerepe kell, hogy legyen az oktatásnak és a PR tevékenységnek. Az oktatásban a szakemberképzés minden érdekelt területén meg kell jelenni az új műszaki kultúrával. A meglehetősen szegényes hazai műszaki szakirodalom, könyvkiadás is nagyobb figyelmet (támogatás!) fordíthatna a DRM megismertetésére, népszerűsítésére. Negatív példa a DVB-T-vel kapcsolatos elterjesztési, bevezetési politika, ami a PR-tevékenységet célkitűzésében sem említi, szinte természetesnek veszi az „eszi, nem eszi…” elvet a potenciális nézőkkel szemben.
A DRM bevezetésével kapcsolatban számolni kell azzal, hogy a költségek jelentős része a tájékoztatásra fordítódhat. Érdemes lenne figyelemmel kísérni az angol példát, ahol a DAB, DVB-T átállási folyamat tíz éves küzdelmet takar, viszont eredményesen zajlik. Nem szabad mások hibáit megismételni, és a gyakran erős, technokrata irányultság érvényesülését engedni.